Tinódi Sebestyén
összes költeménye

Eredeti kiadvány: Verstár '98 CD-ROM

Bp. : Arcanum, 1998 / ISBN 963 85923 1 1

Mobil könyvoldal: http://mek.oszk.hu/mobil/konyvoldal.phtml?id=01100

Ez a könyv a Magyar Elektronikus Könyvtárból

származik: http://mek.oszk.hu

Országos Széchényi Könyvtár - http://www.oszk.hu

Tartalom

[I.] Erdéli história

[II.] Szegedi veszedelem

[III.] Az vég Temesvárban Losonczi Istvánnak haláláról

[IV.] Budai Ali basa históriája

[V.] Ördög Mátyás veszödelme

[VI.] Eger vár viadaljáról való ének história

[VII.] Egri históriának summája

[VIII.] Enyingi Terek János vitéssége 1553.

[IX.] Első Károl császár hada Saxóniába, ott Kúrfirstnak megfogása 1546.

[X.] Szitnya, Léva, Csábrág és Murán váraknak megvevése

[XI.] Dávid királ mint az nagy Góliáttal megvíutt

[XII.] Judit asszon históriája

[XIII.] Hadnagyoknak tanúság, mikor terekkel szömbe akarnak öklelni

[XIV.] Szulimán császár Kazul basával viadaljáról

[XV.] Sokféle részögösről

[XVI.] Buda veszéséről és Terek bálint fogságáról

[XVII.] Príni Péternek Majlát Istvánnak és Terek Bálintnak fogságokról

[XVIII.] Verbőczi Imrehnek Kászon hadával kozári mezőn viadalja

[XIX.] Az szalkai mezőn való viadalról

[XX.] Varkucs Tamás idejébe lött csaták Egörből

[XXI.] Kapitán György bajviadalja

[XXII.] Az udvarbírákról és kulcsárokról

[I.] ERDÉLI HISTÓRIA

ELSŐ RÉSZE

János királ testamentoma: Szulimán császár indulása:
királ fiát meglátása: kincses Budának elfoglalása:
királné asszon búdosása: Fráter Györgynek
csélcsapása: királ fiára támadása

Sok csudák voltanak jó Magyarországba,
Ki nagy emléközet széles ez világba.
Tűz esztendő ulta ilyen nagy bolygásba
Nem voltak magyarok hasonló szerencsába.

5               Erre hallgassatok es tü meghallyátok,
Mert ez lészen néktek jeles krónikátok,
Kiről emléközik tü megmaradéktok,
Mert vagy mind elvesztek, avagy jóra fordultok.

Beszéllek Erdélben mast történt dolgokról,
10             János király fia kibúdosásáról,
És az Fráter Györgynek ő sok csudájáról,
Csudaképpen történt nagy szernyű haláláról.

Az Ferdinánd királ igyeközéséről,
Pogán császár ellen töreködéséről,
15             Jó Magyarországnak megépöléséről,
Légyen Isten véle elkezdött nagy igyéről.

Sőt jó János királ hogy Erdélben vala,
Izabella asszon jó Budában vala,
Másfélezör és negyvenben írnak vala,
20             Az királné asszony egy szép fiat szült vala.

Tuttára királnak lőn, öremben vala,
Nem sok idő múlván halálra szorula,
Fráter Györgyöt, Petruitot ott előállatá,
Fiát, feleségét csak őnékik ajánlá.

25             Ímé történék halála Szászsebesben,
Székesfejérvárban lőn eltemetésben,
Az királné asszon lőn keserűségben,
Fiával árvává marada özvegységben.

Az felséges királ, Ferdinándus királ
30             Felesége után lött törvénből királ,
Anna asszon báttya az jó Lajos királ,
Ki Mohácson vesze ez országért az királ.

Nagy sok esze, küncse költ már ez országra,
Az magyar nemzetnek megmaradására,
35             Ki Némötországnak lenne nyugolmára,
Pogán töreköknek eltávoztatására.

Vendégországokból néki sok hada lőn,
Ki János királnak oly nagy búára lőn,
Előszer Tokajnál nagy futamása lőn,
40             Körösztesi mezőn gonosz szerencséje lőn.

Szertelen futása az szinai mezőn,
Ferdinánd királnak kin nagy öröme lőn,
Mindezeknek oka az sok magyar úr lőn,
Mert kösztök kétfelé pártolás, hasonlás lőn.

45             Lőn végre királnak oly nagy sok kárára,
Sok rendbéli hadának elromlására,
Magyar uraknak a sem lőn sok hasznára,
Mert pártolások lőn sokaknak halálára.

Jánosnak halálát Ferdinánd hogy hallá,
50             Kisfia annyával Budában benn volna,
Hagyá szép táborát, hogy hamar indulna,
Mind vízen és földen Buda alá szállana.

Táborát indítá, Budát megszállatá,
Lőtteté, rontatá, igen ostromlatá,
55             Az királné asszont azzal háborítá.
Szulimán császárnak nagy sírtában írata.

Ezen pogán császár igen megbúsula,
Százezer emberét Budára bocsátá,
Az nagy Memhet basát képében bocsátá,
60             János királ fiát hogy megszabadítaná.

Rettenetös haddal Memhet el-felszálla,
Szent Gellérd hegyére az némöt szorula,
Budáról sok magyar akkoron kiszálla,
Elvegy terekekvel együtt sokszor ostromlá.

65             Az császár is nem tűrheté, felsüete,
Az királ fiához szerelmét jelönté,
Hogy népét az Dráván általkölteszteté,
Az budai hadat azzal megerőlteté.

Terekök, magyarok ostromnak menének,
70             Nagy rettenetösön Szent Gellérd hegyének,
Sokan az némötök az hegyen veszének,
Kik szalathatának, hamar felsietének.

Vígan terök császár Skanbriába juta,
János királ fiát ott alá hozatá,
75             Hívségöt fogada, meg el-felbocsátá,
Jó Terek Bálintot csak magának marasztá.

Sokat ez dolgokról nem illik szóllanom,
Mert tőlem már sokat hallottak, jól tudom,
Erdéli gondomat ezzel sem múlatom,
80             Csak ennek sommáját én tünektek mast mondom.

Dunát, Pestet, Budát császár elfoglalá,
Az királné asszont békével bocsátá,
Őt elkésérteté, Lippába szállalá,
Az Tiszántúl ez országot néki ajánlá.

85             Erdélbe bészálla Gyulafejérvárba,
Kisfiával lakék nagy fohászkodásba,
Fráter György marada az kincstartóságba,
Három pispekségbe, erdéli vajdaságba.

Temesvárba jó Petruitt Péter szálla,
90             Nagy hűven szolgála ő az ispánságba,
Birodalma vala Lippába, Solymosba,
Jó Karánsebesbe, bűr vala jó Lugasba.

Igen nagy gongyok lőn ott ez két tútornak,
Mint kedvét lelhetnék az terek császárnak,
95             Szóval, ajándékval, béköknek, basáknak
Sokat ígyérének, adának az császárnak.

No, már hallgassátok az derék krónikát,
Az két tútornak kösztök nem alkhatását,
Barát kincstartónak szertelen csudáját,
100           Királné asszonnak fiával búdosását.

Ó, mely szegín régen az Fráter György vala,
Vezetékneve Vitissenovit vala,
Skardonához közel néki háza vala,
Az Horvátországban Karkas vízparton vala.

105           De mikor klastromba remöték köszt vala,
Ott es bűr jó borral, mert kúlcsárok vala,
Ő minden dolgában gyors és okos vala,
Az ő szolgálattya mindennek kedves vala.

Lőn hírével dolga jó János királnak,
110           Tanácsát fogadá agg fráter, Jánosnak,
Klastromból hívatá, szólla az barátnak,
Hogy immár szolgálna ő király magának.

Vevé feljebb-feljebb szép jeles tisztekre,
Udvarbíróságra, onnat pispekségre,
115           Onnat kincstartóság gondviselésére,
Ő dolga mindenben lőn királnak kedvére.

Testamentomba hagyá mint gubernátort,
Oltalmazná fiát, véle ez országot.
Halálakor királ hagyá ez barátot,
120           Éltetné annyával fiát, kis herceg Jánost.

Jó Petruitt Pétert mellé hatta vala,
Ki János királnak attyafia vala,
Kit nagy szegűnségből ő felemelt vala,
Fiát, feleségét es reá bíszta vala.

125           Nagy hűvségét jó Petruit megmutatta,
Csélcsapását néki lám senki nem látta,
Sőt az királ fiát mindenbe táplálta,
Kinek lába nyomát nagy hűvséggel nyomotta.

Jó hüt alatt mast es értöm, hogy aszt mondgya,
130           Hogy halálig ura gyermekét sem hadgya,
Gyűjtötte szép küncsöt szükségére adgya,
Dolgát az ki hallya, dícséri, jóvá hadgya.

Sőt ő Temesvárba kezdé aszt gondolni,
Ha az Fráter Györggyel kezdenek meghalni,
135           Az királ kincsében zsákmánt kezdnek tenni,
Az királyfü kezd nagy szegűnségbe maradni.

Tőn ily izenetöt barát-kincstartónak:
“Ez nehéz ne légyen teuraságodnak,
Tudod, hűvek vagyunk az király fiának,
140           Véle egyetömbe az ő asszon-annyának.

Aszt tudod, mel nagy küncset néki gyűjtettünk,
Szép erős várakba kiket helyhesztettünk,
Ország-akaratból kiadgyunk, engeggyünk,
Egy királi házba mindent béhelyhesztessünk.

145           Csak három főszemélt országul válasszunk,
Három nemzetúrnak nagy hütet feladgyunk,
Azokra az küncsöt illyen módon bűzzuk,
Míg emberkort ér az királfü, addég adgyuk.

Aszt igen jól tudod, ha kezdünk meghalni,
150           Feleségünk, gyermekünk nem kezd maradni,
Tiszttartók, fajosok visszát kezdnek vonni,
Az királ fiának kezdnek nagy gondot adni.”

Sőt hogy eszt meghallá Fráter György, haragvék,
Ehhöz ő nem álla, mert néki nem tetszék.
155           Szóla, hogy halálig tőle ki nem vennék,
Holta után tiszttartói mind megengednék.

Sűr vala gyakorta az királné asszon,
Semmi birodalma néki ez országon,
Az Fráter György tartja fiával abrakon,
160           Kedve szerént nincsen, gyakran bánkódik azon.

Ohítva telelni méne fel Gyaluba,
Írnak vala ezörötszáznegyvennyolcba,
Betegségében készül vala bánatba,
Akar el-kimenni onnat Lengyelországba.

165           Vevé eszt eszébe barát, Petruittyal,
Mindent ígérének ő nagy szép szavokval,
Asszont megmaraszták nagy fogadásokval,
Fejérvárra hozá Fráter György nagy szép szóval.

Immár ez két tútor ellenködik vala,
170           Kiből végre az ország jót nem vár vala,
Lengyel királné asszon eszt hogy meghallá,
Mondhatatlan azon igen megbúsult vala.

Erdélben bocsátá hamar két szolgáját:
Pozneszti pispöket és egy nádrespánnyát,
175           Egyben békéltetnék, hoznák az két urat,
Hogy hűven szolgálnák leányát, unokáját.

Csakhamar urakat öszvebékélteték,
Egy más akarattal ott ők eszt rendelék:
Négy úrnak mindenkor egyik ott benn laknék,
180           Királné asszonnak szolgálna, ott forgódnék.

Ott avagy Fráter György, vagy Petruitt Péter,
Vagy Patócsi Ferenc, vagy Losonczi Antal
Mindenkor forgódnék királ tanácsival.
Váraddá indula barát lengyel urakval.

185           Maradának hárman, szolgálák őfelségét,
Mikor látták volna az ő nagy szükségét,
És az Fráter Györgynek ő nagy fesvénségét,
Fogadással kérék az asszont őfelségét.

Petruit szóllala: “Kérjük felségödet,
190           Mü igen jól láttyuk te nagy szükségödet,
Lippán megszörözjük bévön életödet,
Jőj el, ott eltartjuk asztalodat, népedet.”

Izabella asszon eszt jó néven vevé,
Hűvségöket szép beszéddel megköszöné,
195           Eszt mind az országnak hamar hűrré tevé:
Hogy éhel meghalna, kezzöllük el-kimenne.

Lőn elindulatba, Dévára bészálla,
Váraddá Fráter György eszt hamar meghallá,
Hűv szolgái által kéré és unszonlá,
200           Erdélből ki ne menne, mert végre megbánná.

Lám, ő akaratját asszon változtatá,
Déva várába ő küncsét felhordatá.
Eszt hallván Patócsi, Losonczi, búsula,
Okot lelvén, mind az két úr haza indula.

205           Az királné asszon Déváról indula,
Petruitval hogy Szöbömbe bészállana,
Fráter György Váraddá aszt nehogy meghallá,
Szöbönnek izene: asszont bé ne bocsátnák.

Haj, te ravasz világ, mely hütetlen te vagy,
210           Szóhoz, ajándékhoz, mely igen hajló vagy,
Világ-gazdagságban telhetetlen vagy,
Kiért keresztyén népnek te utálatos vagy.

Inkább engedének az barát szavának,
Hogy nem az asszonnak és királ fiának,
215           Maga megesküttek az királ fiának,
Őket nem bocsáták Szöbembe a szász urak.

Tőn sűrva könyörgést asszon az Istennek:
“Áldott igaz Isten, ki látod szűveknek
Minden álnokságát hitlen embereknek,
220           Hagyom csak te reád, hogy megítíltessenek.”

Sírva Izabella Fejérvárba szálla,
Éjjel-nappal ohűt, sűr, kesereg vala,
Jó Petruitt Péter tisztiben indula,
Ez meglött dolgokon oly igen megbúsula.

225           Elgondolá Fráter György császár mivoltát,
Az ő ravasságát, álnok hazukságát,
Mint királ fiának ajánlá ő magát,
E szűn alatt magának kévánnya országát.

Róla oly nagy gondgya, mint ő kihozhatná,
230           Hogy az pogán kéztől megoltalmazhatná,
Attyátúl marattba épen iktathatná,
Csak körösztyén kézbe, bár szegűnben tarthatná.

Eszt eszébe vevé, már nem fog császárnál
Sok ravasságával és sok csélcsapásval,
235           Mennyére az császárt szép ajándokával
Meg annyéra csalta édes ravasságával.

Nám, mely csudálatos vala bölcsesége,
Ő minden dolgába nagy esze, elméje,
Ha akarta, császár, királ szemét békötte,
240           Az mint ő szerette, mindkettőt úgy viselte.

Igen nagyot használt bizon ez országnak,
Bennevaló népnek megmaradásának,
Majd megérthetitök, ha volt ez országnak
Az ő csélcsapása hasznára magyaroknak.

245           Sokat gondolkodék Fráter György eszébe:
Ura gyermökét ne ej cse terek kézbe?
Ez ország maradhatna keresztyén kézbe,
Némöt császártúl, királtúl érteni kezdé.

Sőt már őközettek vala elvégezve,
250           Királ kevetével, hogy ő szembe lenne,
Kisasszon napján az Nűrbátorba lenne,
Királ fia felől, Erdélről jót végezne.

Ímé, ez idő köszt, császár az uraktúl,
Becsét, Becskereket kéreti baráttúl.
255           Gondba esének urak ez hűr hallástúl,
Inkább megfélemlék Fráter György az császártúl.

Mü választja légyen tőlök az császárnak,
Simándot választák, hogy arról szólnának,
Királ kevetéről es ott szólanának,
260           Hogyha szükség volna, követségöt meghallanák.

Ott ez négy úr Simándon szömbe levének,
Az terek császárnak bölcsen megfelelének.
Bátori gyűlésbe es mind ott lennének,
Petruit, Patócsi, Losonczi bégyűlnének.

265           De királné asszon hallá eszt, megérté,
Az némöt kevetvel barát szömbe lenne,
Búdosóban királ fiával ejtené,
Országát őtőle elidegönítené.

Ott Fráter György Erdélből hozzá hívatá,
270           És Magyarországból urakat hívatá,
Váradból nagy szép sereggel elindula,
Kétezeren nagy pompával Bátorban szálla.

Módgya, mint felségnek ő dolgában vala,
Az klastromba szálla, kernyülfogták vala,
275           Puskások, lovagok igen őrzik vala.
Alföldi urak csak követöt bocsáttak vala.

Jó Gróf Miklós vala ott követségben,
Jámbor tanács vala király hűvségében,
Magyarokhoz vala oly nagy szeretében,
280           Halálát ohűttya ez versszörző éltében.

Nagy sok magyar szánnya ez vitéz halálát,
Mert szereti vala magyar vitéz voltát,
Mindenféle mesternek bölcs tudományát,
Az felséges király es ohíttya megholtát.

285           Ott királ képében fogadá barátnak:
Ha Magyarországot bocsáttya királnak,
Attya jószágát János királ fiának
Épen megbocsátná, megadná szép Jánosnak,

De Erdélségben és vajdaságban hadgya,
290           Királné asszonnak jegyruháját megadgya,
Barátnak váradi pispökséget adgya,
Esztergami érsökséget es véle adgya.

Ottan az Fráter György ez hitnek megálla,
Ő es Gróf Miklósnak hitöt adott vala.
295           Bátorból kijeve, ő Erdélbe szálla,
Királné asszonnak, mit szerete, aszt szólla.

Mikor íránk ezörötszáz és ötvenbe,
Gyűlést hirdetének Kiskarácson innepébe,
Királné asszont indíták nagy hidegbe,
300           Jó Kolozsvár felé az Marosnak mentébe.

Ím az barát vüvé asszont Besztercébe,
Sokan csonkulának, halának nagy dérbe,
Onnat Kolozsvárba harmadnap vivé bé,
Nem gyűlésbe, hanem Korlátovitt menyekzőjébe.

305           Nagy pompával menyekző lőn Monostorba,
Másodnap királné asszon Kolozsvárba,
Mineróna asszont elházasításba,
Zbornitzki Miklósnak adá törvén házasságba.

Ott szép ajándékot az ország mutata,
310           Szegűn köznemes nép kit váltigen bána,
Mert soknak költsége már elfogyott vala,
Gyűlést nem várhattyák, sok haza is ment vala.

Fráter György az gyűlésbe csak aszt végezé,
Az asszon két hűv szolgáját elvesztené,
315           Horvát Mihált, Csáki Mihált megöletné,
De bűnöket az asszon ő magára vevé.

Egy füllér héával forintot szerzének,
Hogy terek császárnak adót szerzenének,
Mert mindenkor törvénye erdélieknek
320           Forintot héjával az adóban szednének.

Reggel asszon indula jó Fejérvárba,
Csendeszbe marada búvába, sírtába.
Petruit megérte mindent Temesvárba,
Asszonnak megírá, császárnak Drenápolyba.

325           Derék szerént királné asszon megtudá,
Erdéli uraknak mind tuttokra adá,
Kéré őket, hogy gondolnának jól arra,
Hogy ne esnének fejenként császárnak rabbá.

Igen gondolkodnak urak, rettenének,
330           Sokan az asszonnak ott fogadást tőnek,
Hogy minden szerencsét véle késértének.
Ebben Fráter Györgynek csakhamar hűrt tevének.

No, hamar Alvincbe Fráter György bészálla,
Tütkon Szászseböst ő magának foglalá,
335           Királné asszon ellen sokat gondola,
Mint Erdélyből fiával kiigazíthatná.

Az francai királ gazdag királ vala,
Károl császár, Ferdinándus udvarába
Korosként követe az királnak vala.
340           Fráter György dolgát követök értötték vala.

No, hamar megírák francai királnak,
Királ esmég írá az terek császárnak:
“Barát hütöt adott Bátorba egy grófnak,
Magát köteleszte az Ferdinánd királnak.

345           De hogy jobban felségöd ez dolgot tudgya,
Bizon felségödet barát elárulta,
Ő ura gyermekét annyával elatta,
Jó Magyarországot némötnek ajánlotta.

Oly igen készülnek némötök magyarval,
350           Rád akarnak jőni az ő nagy hadokval.”
Császár hallá feje hajtogatásával,
Csak elámélkodék sok gondolkodásával.

Az volt végezése sőt régen császárnak,
Hogy egy kis lejányát francai királnak
355           Feleségöl aggya János királ fiának,
És megkoronázja szép várában Budának,

Uraságába haggya küncsös Budának,
Jó Magyarországnak és Erdélországnak,
És az Tótországnak, az Horvátországnak,
360           Végre Bécsországnak, az fölső Csehországnak.

Terek császár íra az magyar uraknak,
Külön-külön az kerűtett várasoknak,
Mind az vármegyéknek, külön az szászoknak,
Az ő levelében eszt írá mindazoknak:

365           “Csuda jól tudgyátok, kik voltatok hívem,
Mikor küncses Budát én kezemhöz vevém,
Királ fiát annyával én eleresztém,
Sátoromban Fráter Györgyöt én megeskötém,

Reá felelé ott: énnékem hűv lészen,
370           Ura gyermekének hűv szolgája lészen
Szegénségből királ uraságra vevén,
Szerzetös voltát, vénségét gondolván, nézvén.

Azért bízám reá János királ fiát,
Asszonyannyát, véle az önnen országát.
375           Véletök, tudgyátok, János királ fiát,
Békével tartottam, oltalmasztam országát.

Olyha adót is csak tűzezer forintot vöttem,
Hogy hűveim vattok, aszt es azért vöttem,
Maga az országnak hasznát mind értöttem,
380           Az barát elárult engem, jól megértöttem.

Nám, fejemet egyött urának fiával
Elárult asszonyával, Magyarországval.
Azért hagyom néktek nagy parancsolatval,
Ellene támadván barátnak hamarságval,

385           Azért kergessétök és őt megfogjátok,
Vagy fejét, vagy magát tü kézbe hozjátok,
Mert ha visszahallván, tü rá nem gondoltok,
Szénnel-vassal tőlem bizon tü megrontattok.”

Terek császár ebben sokat nem múlata,
390           Mamhut csauszt hamar ott előhívatá,
Minden leveleüt kezében adatá,
Mint benne eljárjon, haraggal megtanítá.

Oly hertelen csausz Temesvárba méne,
Petruitt Péternek mindent megbeszéle,
395           Császár parancsolattyának hogy engedne,
Az király fiára ő nagy gondot viselne.

Ottan jó Petruit szép haddal készöle,
Csauszt ott meghagyá, Erdélbe siete,
Királné asszonnak eszt mind megjelönté,
400           Asszon Mamhut csauszt hamar hozzá viteté.

Róla gondola Fráter György eszt hogy hallá,
Sebösben hozzája urakat hívatá,
Fő-fő szolgáit es ott hozzá hűvatá,
Fő-fő emberekkel ő dolgairól szólla.

405           Ez Mamhut ott szólla királné asszonnak,
Nagy kegyelmességét mondá az császárnak,
És minden oltalmát, mint jó lejányának,
Az királ fiának, mint tulajdon fiának.

Gyűlést hogy tétetne erdéli uraknak,
410           Hallanák meg parancsolattyát császárnak.
Asszon elirata minden székaljának,
Kik akkort mindnyájan Szászsebösbe valának.

Íra Magyarországba az két hűvének:
Losonczi Antalnak, Patócsi Ferencnek,
415           Az Tiszakebelben mind az vármegyéknek,
Kik az Fejérvárba hamar mind el-bégyőlének.

Hamar leveleket csausz mind elosztá,
Fő-fő uraknak, vármegyéknek megadá,
Szavát az császárnak csausz ott így mondá:
420           “Az Fráter György mellől hogy minden elállana,

Ura gyermekét mert elárulta volna,
Minden őt kergetné, és ki megfoghatná,
Az királné asszon kezében iktatná,
Azzal az császárnak nagy hívségöt mutatna.

425           Nám, ha elhallgatnák, ők megbüntetnének,
Vassal-tűzzel házokban emésztetnének.”
Barát hallá, nem alitá ezt semminek.
Sebösből béméne várasában Megyesnek.

Gyűlést ott tétete, keveteket választa,
430           Ország embörüvel két szolgáját adá:
Dráva Jánost, Bornemissza Gergelt bocsátá,
Nagy szép követséggel az császárhoz bocsátá.

Ám, hamar hívatá Petruitt rácokat,
Sebösből, Lugasból vitéz oláhokat,
435           Losonczi, Patócsi és jó szolgáikat,
Fejérvár alatt megszállaták ő hadokat.

Rettene meg szűvök kövély lengyelöknek,
Kiknek csak bujaság és tánc kell kedvöknek,
Esznek, isznak, leányok keröl csellegnek,
440           Királné asszonnak könyergeni kezdének:

“Igen jók nem vagyunk mü táborban lakni,
Kérjük felségödet, ne akarj kiküldeni
Minket az táborban ott kinn nyomorogni,
Jobbak vagyunk itt benn felségednek szolgálni.”

445           Ezen az jó asszon ott igen mosolga,
Gyenge lengyelöknek ő ott békét hagya.
Jó Petruit Péter Alvinc alá szálla,
Ö viadal nekül ott hamar belő szálla.

Derék szép seregét ott kétfelé osztá,
450           Cserepvit Miklóst hamar elválasztá,
Brancsika alá, Csanád alá bocsátá,
Egy falka népével Fejérvár mellé szálla.

Oly hamar megtudá barát az Megyesbe,
Hamar hozzá gyűjte fő-fő székölyökbe,
455           Kéré, hogy mellette lennének igyébe,
Titkon forintokat ád vala tenerökbe.

No, feltámadának, mind mellé állának,
Fráter Györggyel Vásárhelre bészállának,
Ott az kalastromba ők bészorulának,
460           Hűv szolgáiban asszonnak megfogdosának.

Az Marton-fúaknak ott magvát szakasztá,
Az Marton Andrásnak nyakát elvágatá,
Bálintot öccsével Görgénben levágatá,
Királné asszonhoz bosszútételt mutata.

465           Vala az Fráter György oly igen nagy hadval,
Kiskökellő mellett indula hadával,
Az szegén nép közett dúlással, fosztásval,
Az megnyomorultak élnek nagy jajgatásval.

Ímé, ez idő közt táborát indítá,
470           Az jó Varkucs Tamás Várad felől juta,
Csanád felé alá rácokra rohana,
Ki lőn az rácoknak igen nagy romlásokra.

Talám megunnyátok, ha mast többet mondok,
Ottan az többinek mast én békét hagyok,
475           Az első részének mast én véget adok,
476           Az másik részében erről többet hallotok.

MÁSOD RÉSZE

Az rácoknak megverése: Fráter Györgynek
vesződése: az basának béjevése:
Terök János vitéssége:
János herceg kilépésse:
és Kassába jevésse.

Az Kököllő mellett barát nagy hadával,
Kászon basa Lippán belől szép hadával.
Varkucsot beszéllöm, mint jára rácokval,
480           Kászon basa mint járt az jó Terek Jánosval.

Szertelen az rácok Csanád keröl dúlnak,
Csakhogy nem égetnek, népet nem rabolnak,
Ugyan terek módra de mindent levágnak,
Cserepvit Miklóssal nyolcezeren vannak.

485           Rácok Csanád várát megszállották vala,
Az Perusit Gáspár tisztöl tartja vala,
Rácok az ostromnak gyakran mennek vala,
De vitéz magyarok vissza küvágják vala.

Az Fráter György hallá, azon megbúsula,
490           Az jó Varkucs Tamásnak hamar elíra,
Varkucs nagy sok néppel táborba küszálla,
Az Körös mentébe süet, el-alászálla.

Csanádhoz nem messze, Körös mellett vala,
Ott ő sok ezörön gyöleközött vala,
495           Perusit Csanádból hozzá küjött vala,
Mint igyeköznének ők, tanácskoznak vala.

Szorgost ott az rácok egy hűv emberöket,
Abdolitt Mikolát választák kímöket,
Küldék kímlenie az magyar népeket,
500           Ha megverhetnéjek, elrablanák földöket.

Ott gonosz szerencse az rácnak adaték,
Kűmségben járása mert kijelenteték,
Ott harmadmagával hamar megfogaték,
Körösben vetteték, kettei megnyásoltaték.

505           Körösön az Varkucs hamar elköltözék,
Cserepuit Csanádból kitelepödék,
Ő maga elöl egy dombocskára lépék,
Sok seregöt láta, rácokkal megfutamék.

No, magyarok láták, után indulának,
510           Kiket érhetének, sokat levágának,
Közel Temesvárig dúlának, fosztának,
Sok barmot magyarok akkoron elhajtának.

Az királné asszon mikor eszt meghallá,
Az Mamhut csausznak ottan hűrré adá,
515           Mamhut az császárnak aszt hamar megírá,
Fráter Györgynek két nagy hadát tuttára adá.

Kiereszté császár Ali csauszt, küldé,
Egy aranyas zászlót királfinak külde
Egy vont aran fosztánt levelével külde,
520           Az Petruitnak es aranyas fosztánt külde.

Megküldé asszonnak az ország követit,
És az Fráter Györgynek az két főszolgáit,
Ő kezébe bízá azoknak életit,
Akár elbocsássa, vagy megállya bosszúját.

525           Ez csausz ott adá zászlót királfinak,
Császár levelével kezében magának,
Tartani királfü adá Terek Jánosnak,
Császár hagyásából így szólla királfünak:

“Gyorsan ez zászlót felségöd kitétesse,
530           Országbélieket alá hirdettesse,
Ki nem jönne, aszt felséged megbüntesse,
Mennyü nép kellene, igaz annyüt köldene.

Vajdáknak Havaselföldében, Moldvában,
Béköknek, basáknak itt Magyarországban,
535           Melléd süessenek ez Erdélyországban,
Parancsolatod szerént hatta szolgálatba.”

Ezt hallá királfü, annyával írata,
Az budai basához hamar választa,
Az Szalánczi Jánost hamar elbocsátá
540           Havaselföldében, Moldvában elírata.

Rémöle Fráter György, mikor eszt meghallá,
Gyulafejérvár alatt királfüra szálla
Mind az három nemzet ővéle ott vala
Petruit hadával ura mellé szorula.

545           Ez ország asszonhoz követöt kölde bé,
Hogy az királ fiát küldené kezügbe,
Kinek készök újonnan megeskönnie,
Mert az első hütöt vélik rossznak lennie.

Semmiképpen asszonnak nem teccik vala,
550           Fiát hogy elvennék, azt jól tudgya vala,
Magát búcsúztatnák, azt ő nem akará.
Végre őközettök frigyöt szerzöttek vala.

Ez frigy alatt békeségöt ők szörzének,
Hogy őköztök vérontások ne lennének,
555           Barát és Petruit haddal leülnének,
Királné asszonnak hűv szolgái lennének.

Fráter György béméne ott jó Fejérvárba,
Asszony eleiben alázatosságba,
Előtte fiával, két térdén állásba
560           Őket megköveté, vala könnyhullatásba.

Rejá nézvén asszon, sűrva néki mongya:
“Ha János királ jóvoltát nem gondolja,
Avagy Istenét és ő fiát gondolja,
Kit testamentomba királ néköd ajánla.”

565           Az királfü barátval, fo-fő urakval,
Fogának sűrnia, oly nagy ohításval,
Vélék elvesztöket immár hamarságval
Barát megbékélék Petruittyal, urakval.

Tanácsok egyött lőn, ételjök, italjok,
570           Köztök szűnnel való minden múlatságok,
Királné asszonnak egyött udvarlások,
De sokáig nem tarta az ő barátságok.

Ez idő közt Fráter György egy új hűrt érte,
Budai basának Lippán belől lötte,
575           Moldva, Havaselföld mind táborba lötte,
Kik mind bé Erdélben akarnának ötnüe.

Reá gondolván, izené az országnak:
Mindenött vérös tőrt ők hordosztatnának,
Mind feltámadnának, hozzá folyamnának,
580           Mert ellenség mindenfelől rajtok volnának.

Gyűle Szászsebösnél hatvanezörmagával,
Brassó havasánál jó Kemén Jánosval,
Az Vörös kapunál Kendefi Jánosval
Hagyá seregöket ő jó hűv szolgáival.

585           Ez idő köszt Szalánczi nem értötte vala,
Az két ellenség közt hogy békeség vala,
Kászon basával ő Erdélben benn vala,
Lippa belől Tótváradgyán ő nyugszik vala.

Untalan az basa kezdé üzengetni:
590           Asszon megizennye, kit kellyen büntetni,
Mert viadal nekül ő ki nem mér menni,
Királné asszonval ő akar szömbe lenni.

Rágondolván urak, asszont költezteték,
Jó Diód várában fiával viteték.
595           Ifjú vitéz Terek János elbúcsúzék
Királné asszontúl, mert őnéki nem teccék.

Gondolá és szóla: “Kérlek, meghallgassad
Kegyelmes asszonyom. Nékem megbocsássad,
Én búcsúmat veszöm. Kérlek ezt ne bánnyad.
600           Az terek énnékem nem barátom, azt tudgyad.

Nám, felségöd tudgya, terekek elveszték
Én vitéz atyámat, megrágák, megevék,
Jó Terek Bálintot hamis hittel veszték,
Én szegűn fejemet öcsémmel árvává tevék.

605           Én vélök egy hadban nem akarok járnom,
Inkább mindenkoron ellenök állanom,
És ha lehet tőlem, azon gondolkodom,
Atyám halálájért rajtok akarok halnom.”

Királné asszontúl az úrfü elválék,
610           Jó Hunyad várában mikoron érközék,
Csak másodnap néki vígan ezt beszéllék,
Déva várasában kétszáz terek nyugodnék.

Vitéz Terek János oly nagy örömben lőn,
És az jó Istennek hálaadásban lőn,
615           Ő jó szolgáival hamar tanácsban lőn,
Csak százhetvenötmagával készöletben lőn.

Ez úrfü indula, az várast megöté,
Tüsztességgel nagy nyereségöt ott nyere.
Az kétszáz tereket mert ő ám megveré,
620           Az főagájokat ám ő ott megöleté.

Zászlót igen szépet egy terekkel kölde,
Ajándékon Fráter Györgynek hamar kölde.
Azt jó névön vevé, ugyan megköszöné,
És mind Erdélország tőle jó névön vevé.

625           Ezt meghallá Kászon, el-kivakarodék,
Havaseliek es akkort béötének,
Rablani azt Verös kapura jevének,
Vitéz Kendefi Jánostúl megveretének.

Vitéz Terek János dolgát meghallyátok,
630           Ő krónikájában jobban megtudgyátok,
De csak summaképpen itt őróla írok,
Ott megérthetitök, mint volt tü hűv szolgátok.

De ez idő közben ím az moldvaiak
Brassó felől béötének, ők rablának,
635           Háromszék aljában sokat kapdosának,
Kün egész székelség sírának, ohítának.

Elindula Kászon basa nagy éhséggel
Maroson költözék éjjel sietséggel,
Lippa felé siet nagy hertelenséggel,
640           Akkor Varkucs Tamás vala egy kis erővel,

Simándnál gyűjtezik, mert nem sokan vala.
Kászon basa hallá, ottan elindula,
Varkucs hallá, hamar előle elszálla,
Rávigyázván, ő az Körösön általszálla.

645           Ezt megérté Kászon, onnat ő eltére,
Küncsös Buda felé ő hamar siete.
Patócsi Ferenc Gyula várában érte,
Feleségét, gyermekét ő hamar felkölté.

Az vízre rakodék, Sarkadon kiszálla,
650           Kölesérött az föld népe rátalála,
Ott ő mind népével akada fogságba,
Fogva őt bévivék az jó Bihar váradba.

Szállának terekek ki-ki mind tisztekbe,
Mezei, erdéli had mind ő földökbe.
655           Fráter György, Petruit lakának tisztökbe,
Szent Miklós nap felé valának csendességbe.

Beszéllöm Erdélnek harmadik nagy hadát,
Ötvenegy esztendőben megindulását.
Barát meg elkezdé némöttel tanácsát,
660           Diószegen két úrval végezé ő dolgát.

Azt királné asszon megérté Erdélbe,
Erdéli urakat gyűjté eleibe
Mondá: “Az országot Ferdinánd kezébe
Fráter György akarja adni, ő hűvségébe.”

665           Sokan az baráttúl idegenedének,
Kendi Antal, Bánk Pál, többen búcsút vőnek,
Az királné asszon szolgái levének,
Hogy királ fiának hűv szolgái lennének.

Az szász urak akkor főre megeskűnek,
670           Királfinak annyával hívök lennének.
Asszon parancsolá, Enyeddé győlnének,
Barát ott ne lenne, mindent jót végeznének.

Nám, ezt az barátnak megizente vala,
Többé szolgálattyát venni nem akarná,
675           Barát békéval lakjék tisztiben Váradban,
Még kezébe lenne, Alvincöt ő kivánnya.

Alvincre múlatni méne ő népével,
De bé nem bocsáták kastélba népével,
Szászsebösben méne gyorsan ő népével,
680           Bánk Pált benne hagyá kapitánul szép népével.

Királné asszon siete szép seregvel
Győlésbe Enyeddé az ő híveivel,
Fráter György hívatlan béjeve népével,
Ellene asszonnak ország nagy erejével.

685           Barát mellé szászok kezdének hóldolni,
Az királné asszont kezdék engesztelni,
Barát szolgálattyát hogy akarná venni,
Válaszjok őnékik csak ímez kezde lenni:

“Előszer jobb volna országra gondolni,
690           Mi jobb volna, javára aszt elvégezni,
Az szolga mindenkor ő urát megleli,
És az úr szolgáját mindenkoron megleli.”

Ímé, egy hétig asszon vára bánatba,
Semmi végezés lőn gyűlésbe haszonba,
695           Méne királné asszon bé Fejérvárba,
Az győlés ott álla barát akaratjába.

Ezt barát szolgái nagy sokan megérték,
Az királfi ellen hamisságát érték,
Asszont kisfiával kibeszéllenéjék,
700           Kiknek mind fejenként lám régen megesküttek.

Vitézök baráttúl sokan búcsút vőnek,
Királné asszonnak hűv szolgái lőnek,
Az két vicevajda onnat eljevének,
Balassa Minyhárval több vitézök jevének.

705           Vala bizodalma ezökben asszonnak,
Ellene támada haddal az barátnak.
Tordán barát érte, izene uraknak,
Nagy erével Körösztös mezőre szállának.

Ezen megeskevék barát ez országnak,
710           Hogy négy főtanácsát királné asszonnak
Balassa Minyhártnak és Kendi Antalnak
Fejök esnék, Kis Pétörnek, Csáki Mihálnak.

Sőt Fejérvárat es ő kezögbe adgya,
Még az tárházat es ő kezögbe adgya,
715           Sok fizetésével, szóval hozzá hajtja,
Fő-fő székelyöket ugyan megapolgatja.

Érté Petruitnak hadát Temesvárba,
Sebesből, Lugasból mellé támadásba,
És hogy Erdélségbe volna indulásba,
720           Királné asszont es győlésbe támadásba.

Tuttára adák, hogy Erdélből kiűznék,
Erdéli urakban es kétségben esék,
Kiknek, érti, vagyon állhatatlan szűvök,
Császár erejétől es igen megfélemlék.

725           Ezen elbúsula, kéré segétségét
Az felséges királnak, nagy szép erejét,
Oly igen fogadgya Magyarország földét,
Mind koronájával adgya Erdélnek földét.

Rajta az jó királ igen megvidula,
730           Régtől fogva tőle azt kívánnya vala.
Hamar szép erejét Erdélbe bocsátá,
Az erős Meszesön csakhamar bészállatá.

Előttök bocsátá egy olasz hadnagyát,
Bölcs, okos Castaldót, vén János Baptistát,
735           Jó Bátori Andrást, vitéz Nádasdi Tamást,
Sok jámbor vitézzel vitéz Losonczi Istvánt.

Királ hadnagyi köszt Nagy Kampó ott vala,
Kinek Aldani Bernáld neve vala,
Öccse az Kis Kampó vitéz vélök vala,
740           Neve Alonso Perez, Saianedráról vala.

Igen nagy bánattya királné asszonnak,
Érti nagy erejét barát kincstartónak,
Erdélben jövését Ferdinánd hadának,
Hallá eloszlását az Petruit hadának.

745           Akkor királ hada Almás vár alatt vala,
Fejérvár alá az Fráter György indula,
Az királné asszon hallá, elbúsula,
Szászsebösben fiával szertelen indula.

Nagy Horvát Ferencet Fejérvárba hagyá,
750           Az Maroson künyű terhével szalada,
Jó ruháit akkor az víz megásztatá,
Több kincse, marhája Fejérvárba marada.

Oly igen bánkódnak ő szép váraiba
Az ő jó szolgái, Dévába, Gyaluba,
755           Almásba és az jó Gyulafejérvárba,
Solymosba, Lippába és az vég Temesvárba.

Sőt az Fejérvárat barát megszállatá,
Huszadnapig vívá, lőtteté, rontatá,
De népét ostromnak ő ott sem bocsátá,
760           Királné asszonnak azzal kincsét megtartá.

Vala az Fráter György oly nagy forgódásba,
Követ által asszonyával sok tanácsba,
Fogadgya minden jót szerzene dolgába,
Asszon megengedé, férközék Fejérvárba.

765           Igen hamar kincsét asszonnak megköldé,
Asszon reménségét terekből kivevé,
Mert hatalmasságát barátnak esméré,
Ferdinánd királnak ő szép hadát hogy érté.

Tőn ily izenetöt barát az asszonnak,
770           Csak az négy árulót adgya ki királnák,
Semmi bántása nem lenne ő magának,
Szömbe lenne véle, javájért kisfiának.

Ő szolgáinak asszon kegyelmet nyere,
Sebösből felfelé őket el-kiküldé,
775           Az baráttal szömbe úgy egyött beszélle,
Barát ez országból az asszont kibeszéllé.

Sietséggel Sebösben felrakottatá,
Az Maroson által Felvincre szállatá,
Ott asszon kezéből koronát kisúgá,
780           Kit magyar uraknak asszon kezökben adá.

Sőt bölcsen felelé: “Urak hallgassátok,
Ihol koronátok, valakinek adgyátok,
Oka én ne légyek, ti jól meglássátok,
Félök, soha többé ezzel sem koronásztok.

785           Én fiamat néköm mely jó Isten atta,
Ugyanazon Isten hiszem hogy eltartja,
Kit földhöz verétök, mindentek, jól tudgya,
Félök, közzülletök ez dolgot sok megbánnya.”

Gyorsan az királnak Castaldo Baptista
790           Jól tuttára adá. Királ Bécsbe vala,
Ottan az Istennek vígan hálát ada,
János Baptistának, hadnagynak ezt írá:

“Én megkegyelmesztem János királnénak,
Kissebbik leányom adom kisfiának,
795           Hittel fogadgyátok képömbe asszonnak,
Ő jegyruhájájért adok én az asszonnak.

Jegyruhája száznegyvenezör aran lészön,
Sléziába egy hercegség evék lészön,
Neve Apúlia, királfié lészön,
800           Mint egyik fiamra, reá nagy gondom lészön.

Az leány képében ti megesköggyetök,
Királné asszonnak ott hitit vegyétök,
Barát kincstartónak es hitit vegyétök,
Így erősíccsétök, mindent jót végezzetök.”

805           Nagy híven az urak ebben eljárának,
Kolozsvárban asszonnyal ők bészállának,
Az erdéli urak győlésbe valának.
Betegsége esék az szép herceg Jánosnak,

Ott sokáig fekvék koronájért búvába.
810           Az erdéli urak győltek az templomba,
Orgonák zúgának nagy visszavonásba,
Semmi végezés lőn az királfi javába.

Sok pínz, sok aj ándék őket elhajtotta
Barát szép szavával mind mellé kapcsolta,
815           Barát el-felvivé asszont Monostorba,
Minden birodalmát adá királ markába.

Hívei királnak aszt jó néven vevék,
Királnak kegyelmét asszonnak beszéllék,
Jegyruháját megadgya, néki hírré tevék,
820           Az egy hercegségöt fiának megígyérék.

Ez dolog jobb móddal hogy erősíttessék,
Királ kislejányát néki kötelezék,
Baptista, Nádasdi leányért eskőnek,
Asszontúl, baráttúl es ott hitöt vevének.

825           Rajta az Fráter György lőn ott nagy vígságba,
Hogy királ lejányát törvén házasságba
Kötelezte volna királ fia hasznára,
Véli asszonyának az volna nagy javára.

Csuda nagy siralma királné asszonnak,
830           Leföggesztött feje az királ fiának,
Sok könyhullatása minden udvarának,
Sírás, nagy ohítás lőn az Erdélországnak.

Szép szóval elíra szép kőváraiba
Az királné asszon, Almásba, Dévába,
835           Ő tiszttartóinak Solymosba, Lippába,
Petruit Péternek írá vég Temesvárba:

“Ezt hagyom tinéktök szerető híveim,
Felséges királnak aggyátok házaim,
Mert néki engettem minden birodalmim,
840           Hívségtöket igen keszenem jó fiaim.”

Gondolá Petruit, barát mint járt volna,
Asszont országából kiszínlette volna,
Az országot királ kezében atta volna,
Királfi annyával mast búdosóba volna.

845           Királfinak ohítá nagy árvaságát,
És igen sirattya ő nagy búdosását,
Immár terek császár kívánnya házakat,
Erdélt, Magyarországot, az vég Temesvárat.

“Innét el-kimégyök én atyámfiához,
850           Az jó János királ egyetlenegy fiához,
Az én asszonyomhoz, János királnéhoz,
Vélök én búdosom, hív lészök szolgálathoz.”

Lám, nem lőn múlatság az urak dolgába,
Hamar bészállának ők az szép várakba,
855           Dévát, Solymost, Lippát lőnek foglalásba,
Becsét, Becskereket, szállának Temesvárba.

Ők királ képében Petruit Péternek
Jó Munkácsnak várát hasznával ígyérék.
Megköszöné Petruit őfelségének,
860           Hív szolgálattyával lenne őfelségének.

Petruit rakodék ott minden kincsével,
Az királfi után mégyen sietségvel
Patócsi, Balassi es nagy sietségvel
Kassa felé mennek az ő szép seregekvel.

865           Ez vég Temesvárban jámbor vitézivel
Jó Losonczi Istvánt hagyák kérelmésvel,
Lippában Pető Jánost bánatos szívvel,
Bátori Andrásnak az két főembörivel.

Siete Baptista, királnak iktatá
870           Az aran koronát, kit víg kedvvel láta,
Az Erdélországot királnak hóldoltatá,
Az magyar urakat hívségre fogattatá.

Elindítá barát asszont Kassa felé,
Őtet elkéséré Meszes uta felé,
875           Szentkirálig méne, ő ott búcsút veve,
Asszonnak fiával ajándékot jelente.

Enne sok kincséből csak őnékik ada,
Mindkettőnek egy-egy ezer aranyat ada,
Ott ugyan könyvezvén egy-egy csókot ada,
880           Jó Idenfi Lászlót késérőben bocsátá.

Siet az Meszesen asszon ohításval,
Szekerit vontattya ökrökön sírásval.
Az Tiszához közel az jó Petruitval
Lőn szembe Patócsi, Balassa Minyhártval.

885           Kassába ő bízik egy hűv szolgájába,
Ő tiszttartójába, Czeczei Lénártba,
Tizenöt esztendég az kapitánságba
Ki jól szolgált vala nagy jámbor hív voltába.

Az Czeczei Lénárt hamar felkészöle,
890           Lovaggal, gyaloggal, seregekkel méne,
Királné asszonnak fiával köszöne,
Az mellett hívségöt mindent néki ígyére.

Sírva Kassába asszon letelepödék,
Nagy szép csendességgel királlyal szörződék,
895           Urak ott őtőle mind búcsút vevének,
Petruit, Czeczei csak mellette levének.

Sőt királné asszont hagyom az Kassába,
Térítem beszédöm az Terekországba,
Mit császár mívele ő nagy búsultába,
900           Ez másik részében vég légyen ez írásba.

HARMAD RÉSZE

Szulimán császárnak haragja: beglerbék
elbocsátása: sok váraknak pusztítása

Szulimán császárnak mondom nagy haragját,
Beglerbék basának sok vár pusztítását,
Az erős Lippának ő csoda romlását,
Temesvár vívását, Ulumán szaladását.

905           Vala királné asszon még benn Erdélbe,
Petruit hogy íra császárnak helyébe,
Basa szancsákokval írának levélbe:
Barát elárulta királ fiát Erdélbe.

Legottan hogy érté, császár elbúsula,
910           Hogy az Erdélország az némötnél volna,
És az királ fia búdosóba volna,
Az erős végházak mind némöt kéznél volna.

Az ő szép bajuszját, mongyák, hogy szaggatta,
Beglerbéköt nagy búába ő hívatta,
915           Azt erősen néki ő megparancsolta,
Ő nagy haragjába, mongyák, hogy ezt mondotta:

“Meghallgassad beglerbék, vedd jól eszödbe,
Értöm, kis királfi vagyon nagy ínségbe,
És az ő birtoka vagyon némöt kézbe,
920           Ki énnéköm vagyon oly nagy kissebbségömre.

Az János királnak tudod mint esköttem,
Fiának es Buda alatt úgy esköttem,
Minden ellenségtől országit megmentem,
Mint egyik fijamat oltalmazom, éltetem.

925           No, tereád bízom mast minden dolgomat,
Képemben bocsátlak mint jó hív szolgámat,
Hamar feltámasszad uruméli hadamat,
Az Geregországból vajdákat, szancsákimat.

Csakhamar elizenj jó Magyarországba,
930           Én tiszttartóimnak az sok végházakba,
Hamar siessenek melléd támadásba,
Szolgáljanak híven mastani nagy gondomba.

Indulj hamar el-bé jó Magyarországba,
Becsét, Becskereket vegyed hatalmamba,
935           Lássad, ha béléphecc az Erdélországba,
De népemet el ne veszesd Magyarországba.”

Az beglerbék hallá, csak ő fejét hajtá,
Mindenfelé hamar beglerbék írata,
Szalonkemént öszvegyőlésnek íratá,
940           Minden, ki azt látá, nagy hamar mellé futa.

Szalonkemémbe sokfelől mellé jöve,
Az Geregországból, tenger mellől jeve,
Szancsák, szubasa, szpáhia nagy sok jöve,
Nándorfejérvárból Ruszten bék mellé jöve.

945           Az pozsgai szancsák, Ulumán bék jöve,
És zvorniki szancsák, az Memhethan jöve,
Ajasz basa fia, újlaki szancsák jöve,
Az szegedi szancsák, nagy Musztafa bék jöve.

Rágondolván, az Mihalkovitt bék jeve,
950           Kászon basa jeve, jó Kám bék jeve,
Beslia, martalóc, jancsár nagy sok jeve,
Hatvanezer emböre mellé nagy szép jeve.

Nagy vígan beglerbék onnat elindula,
Péterváradgyánál hídon általszálla,
955           Az Tiszán Titelnél ott Becsét megszállá,
Táborát járatá, álgyúkat igazgatá.

Ám ott negyednapig kétfelől rontatá,
Szentannai Tamás királ hadnagya vala,
Jó Figedi Gábor benn porkoláb vala,
960           Kit beglerbék hitre hozzá hívatott vala.

Könyörög, szörződik, sokat ígyér vala,
Csak az Becse várát néki adgya vala,
Sőt az szörzés alatt terek megindula,
Nagy erős ostrommal Becsében belészálla.

965           Hirtelen terekekkel vitézök vívának,
Végre mind kezökön magyarok halának,
Szentannai Tamással levágatának.
Becskereke alá terekek bészállának,

Abban kik valának, hasonlottak vala,
970           Azt csak másodnapon ők megvötték vala.
Onnat Csanád alá ők siettek vala,
Annak kulcsát beglerbéknek kivitték vala.

Rémöltek magyarok az sok apró várba,
Sokan kiszökének, hagyák pusztaságba,
975           Csak Temesvár álla az nagy bátorságba,
Kikben megnevezök várakba, kastélyokba.

Az Becse, Becskereke, Galád, Aracia,
Besenyő, Nagylak, Fellak, Egrös és Csálya,
Csanád, Pálélése, Bodorlak, Zádorlaka,
980           Eperjes, Horogszeg, Csák, Kissomlyó, Iládia.

Gyorsan temesvári rácok ijedének,
Még Becsénél beglerbékhöz sietének,
Engödelmességgel azok megeskőnek,
Temesvárat, Lippát több várakval megnyernék.

985           Ímé az beglerbék hallá, megvidula,
Az fő-fő rácoknak ajándékot oszta,
Kinek tímárt, kinek bársont, lovat oszta.
Immár beglerbéknek hadát hagyom Csanádba.

Az vitéz Losonczi István Temesvárba,
990           Az olasz Kampóval nagy szép szertartásba,
Beglerbéköt várják oly szép szándékokba,
Ha Isten akarja, meghalnak Temesvárba.

Bátori András, Patócsi Ferenc vala
Lippába egynéhán ezör néppel vala,
995           Váraddól melléje egy szép had jött vala,
Az királ hadából hadnagy Kis Károly vala.

Ez időben az jó Varkucs Tamás vala,
Egynéhán ezeren Erdőhegynél vala,
Terekkel megvíjon, szándékja az vala,
1000         De gyakran Fráter György őt tartósztatja vala.

Gyorsan Ulumán bék Csanádból kiméne,
Ötszázadmagával, hogy csatát keresne,
Sőt Lippából Egyedi Tamás készüle,
Száz lóval kéredzék, hogy szerencsát keresne.

1005         Legottan indula Zádorlaka fele,
Egy erdőbe álla, virrattig ott lese,
Semmit nem talála, egy faluba méne,
Evék, ivék, de ott ő csak strázsát sem vete.

Eljuta azonba Uluma bék népe,
1010         Egyedi Tamásnak mind elvesze népe,
Ő maga szalada, csak heten siete,
Ezzel az Lippában ő mindent megrettente.

Rettenvén vármegyék azon ijedének,
Hogy az Várad felé terekek mennének,
1015         Az ő házok népi mind otthon vesznének,
Ők megfutamának, nagy szertelen menének.

Bátori búsula, könyörge uraknak,
Hogy az futó népet ők megtartósztatnák,
Hadnagyok forgódnak, de meg nem tarthaták,
1020         Az egész táborból mert mind megfutamának.

Ez Bátori hagyá Petőt Lippa várba,
Nem lőn mit tennie, ő es elindula,
Az királ hada es utánna indula,
Vélik, hogy beglerbék hadával közel volna.

1025         Kár lőn, Lippa vára hogy pusztán marada,
Mert ott az főbiró Petőre támada,
Várból ki nem menne, ő maga levágná,
Mert beglerbék ellen ott Pető semmi volna.

Ezen megfélemlék, hamar rágondola,
1030         Az öreg álgyúkat tölteté, fojtatá,
Őket ott úgy hagyá, mind elszakadozna,
Lippából kiméne, Bátori után indula.

Lippában az álgyúk hamar kisölének,
Csak két öreg álgyúk romolva veszének,
1035         Lippa várába polgárok bémenének,
Megmaradásokról tanácsban végezének.

Beglerbékhöz hamar főbírót bocsáták,
Szép ajándékokval megajándékozák,
Az Lippa kulcsával magokat ajánlák,
1040         Beglerbék nagy hada ott Allát kiáltának.

Ottan elindula beglerbék utába,
Mint lakóhelyébe szálla bé Lippába,
Hozjá tartozóval császár hatalmába
Foglaltattya vala oly nagy hálaadásba.

1045         Csálya várában akkor bészállott vala
Az Mihál Bekovit, ki Ahmat bék vala,
Három agával kétszáz beslia vala,
Száz haramiával Csályában vala.

Jó Bátori András Tamáshidán vala,
1050         Az jó Príni Gábriel ott véle vala,
Jámbor Varkucs Tamás Erdőhegynél vala,
Patócsi, Balassi Minyhárt Gyulán vala.

Az nagy vitéz Horvát Ferenc az uraknak
Könyörge, egy falka népet hogy adnának,
1055         Csályát meglátnáják, hogyha meghághatnák.
Hallák urak, jó vitézeket bocsátának.

Telének hatszázan, Ferenc elindula,
Bátori hadnagya Sismán Ferenc vala,
Patócsi hadnagya Henyei István vala,
1060         Egynéhány lajtrákat ők alkottattak vala.

Az vitézek szintén hajnalban jutának,
Csálya oldalára lajtrákat rakának,
Az vitézek gyorsan várba béhágának,
Nagy sok tereket ők ott hamar levágának.

1065         Sőt estve terekek vígan laktak vala,
Mert közikben az bék akkort jutott vala,
Örömökben mind hajnalig ittak vala,
Sokan ő ágyokban ott nyakasztatnak vala.

Az Mihál Bekovitt ám kézbe akada,
1070         Az jó Horvát Ferenc ölében ragadá,
Hogy ő elevenen királnak adhatná,
De ugyan ölében meglővék és meghala.

Sok nyereséggel ők urakhoz menének,
Vitézek ott nagy tisztösségöt nyerének,
1075         Az urak őtőlök ajándékot vőnek,
Kit az vitézöknek szépön megköszönének.

Ott beglerbék Lippán sokat nem múlata,
Az vitéz Uluma béköt szép Lippába
Ötezer vitézzel gazdagon otthagyá,
1080         Válogatott népet jó szertartással hagyá.

Készölettel jóval vég Temesvár alá
Táborával, álgyúival alászálla,
Jó Losonczi István bátorságba vala,
Az két Kampó véle szép népével ott vala.

1085         Valának jó szervel minden szertartásval,
Harcolni kimennek minden bátorságval,
Sok fejeket vesznek, térnek vigasságval,
Terekek nagy sokan veszének hamarságval.

Az vitéz Losonczi minden nap kinn vala,
1090         Éppen ő kopjája soha nem marad vala,
Az vitézök között bisztatásba vala,
Kik miatt az harcon sok terek elhull vala.

Rajta az beglerbék oly nagy búban vala,
Azért Temesvárat ő töreti vala,
1095         De semmit őnékik nem árthatott vala,
Mert belől bölcs vezér és vitéz ember vala.

Az Kis Kampó ám ott vitézködik vala,
Minden nap az harcon kopjákat tör vala,
Mongyák, hogy egy harcon hármat es tört volna,
1100         Vitéssége miatt sok terek veszett volna.

Kiméne Losonczi, izene basának:
“Törjön vélem kopját javáért császárnak,
Én es kopjám töröm javáért uramnak,
Jó egésségéjért az Ferdinánd királnak.”

1105         Nem tetszék beglerbék basának ez dolog,
Nem tuggya szerencse néki ott mint forog,
Éhel az ő népe, oly igen nyomorog.
Jó vitéz Losonczi jó lován jargal, forog.

Azon idő közben Nagylakból indula
1110         Az Mehemet fia jó Kamber bék vala,
Kétszázadmagával Makóban bészálla,
Polgárokat mind levágná, végeszte vala.

Kamber bék hogy látá, hogy sokan volnának,
Őket elveszteni kevesen volnának,
1115         Titkon elizene szegedi szancsáknak,
Hogy több népet küldgyön, polgárok sokan vadnak.

Polgárok megérték, titkon hírt adának
Ott az vidékökre jó vitéz hajdúknak,
Hamar löpödőkből zászlót alkotának
1120         Egynéhány zászlóval Makóra indulának.

Vevé hitit az bék makói bírónak,
Ha valami had jőne, néki megmondanák.
Egyszer hozzá méne, mondá, hogy látnának
Szép fejér zászlókat, Makóra lobognának.

1125         Szóla az Kamber bék: “Mind császár zászlói,
Segétségöl jönnek az császár szolgái.”
Akar eleikben mind kész szerrel menni,
Vélök egyetömben polgárokat levágni.

Terekeket az hajdúk elöl találák,
1130         Szintén saranpónál ottan visszahajták,
Az Maros vizére ott őket szoríták,
Vízbe szögdesének, mind ott elburulának.

Juta egy hajóval halász, megsegéllé,
Kamber béköt ötödmagával bévevé,
1135         Békével Maroson el-általeveze,
Marok oszporával azt az bék megfizeté.

Terek marhát sokat az vízből szedének,
Nagy sok gazdagságot hajdúk ott nyerének,
Várast pusztán hagyák, bolygának, menének,
1140         Többé az várasban lakni ők nem merének.

Az Ulama béköt mondom jó Lippába,
Az várost ő tartja nagy szép szabatságba,
Vitézökkel vagyon oly nagy vigaságba,
Senkitől ő nem fél, vagyon hóldoltatásba.

1145         Sok hegedős vagyon itt Magyarországba,
Kármán Demeternél jobb nincs az rác módba,
Sokat csélcsap béknek az Lippa várába,
Azt alítja, érte esnék nagy gazdagságba.

Az ő hegedőjét főhajtván rángattya,
1150         Az Ulumán néki csuffságba fogadgya,
Minden ajándékval őt meggazdagítja,
Az fogadás hozá őtet nagy koldusságra.

NEGYED RÉSZE

Lippának erős vívása:
Uluma bék elszaladása:
Tinódi Sebestyén írása: kéri,
minden megbocsássa

Lippának vívását immár hallgassátok,
Az Uluma békkel urak mint járátok,
1155         Országtokba soha ti így nem jártatok
Terektől több házat ti vissza sem vívtatok.

Immár Erdélségben régen híre vala,
Királ hadnagyinak, Fráter Györgynek vala,
Ez hír hallva barát gondba esött vala,
1160         Az királ erejét mert keveselli vala.

Posták által királt ő szorgalmasztatja,
Hogy nagyobb erővel hamar őket lássa,
Mert császár erejét ő nagyobbnak hallya.
Az ittvaló népet ilyen módon ne roncsa.

1165         Postákat az barát nem kezdé várhatni,
János Baptistával kezde róla szólni
Kelle az országnak igen könyörgeni,
Hogy feltámadnának Lippát meg visszavenni.

Az barát fogadá az széköly uraknak,
1170         Hogy egyet sem viszen bennek az ostromnak,
“Csak légyetök vélönk szolgálni királnak.”
Arannyal, ezüsttel fizete az szászoknak.

Nagy csélcsapásával országot felvevé,
Kinyírmezejére vélök egyben győle,
1175         Bátori Andrásnak hamar elizene,
Jó Varkucs Tamásnak es hamar elizene:

“Azon kéröm mint uramat, fiaimat,
Siessenek, szabadíccsuk Lippa várát.
Ím én elindítom az királnak hadát,
1180         Kinyírmezejéről Erdélországnak hadát.”

Köszvén igen gyötri jó Bátori Andrást,
Sírva ohajt, nem szolgálhatja az királt,
Ott előszólítá egy hív attyafiát,
Jó Príni Gábrielt, az egy nemes úrfiat.

1185         “Ezen kérlek tégöd, mint jó atyámfiát,
Ez nagy szükségemben viseljed gondomat,
Bízom ma kezedbe király zászlóját, dobját,
Látod, nyomorottam, viseld hadnagyságomat.”

Róla az úrfiú nem sokat gondola,
1190         Ott az ő báttyának szép szóval szóllala:
“Igen ifjú vagyok ezféle nagy gondra,
Akarnám, jó bátyám, bíznád ezt más szolgádra.”

Ebben Bátori egyebet nem akara.
Varkucsval egyembe Príni elindula,
1195         Csak tízezer néppel ők sietnek vala,
Az Tótváradgyára mikoron juttak vala.

Vitézök Erdélből vannak mind utokba,
Ott elöljáróba egy szép had jő vala,
Ezör lóval vannak Lippára utokba,
1200         Utánna barátnak három jeles tábora.

Sok ott az székelség az egyik táborba,
Szászság, az oláhság más harmad táborba,
Vitézlő huszárok ott negyed hadába,
Kincstartó jődögél az ő szép táboriba.

1205         Vén János Baptista, az királnak képe,
Ott véle jődögél királnak szép népe,
Renddel az seregök, elöl huszár népe,
Másik az spaniol, harmad lanckenet népe.

Ímé, az fegyverös kétféle nép vala,
1210         Cseh és némöt vala, két seregbe vala,
Mindezek néköl sok gyalog puskás vala,
Jó faltörő álgyúk csak hat vélök ott vala.

Uluma bék Lippába jól érti vala,
Ötezör terek ővéle szép nép vala,
1215         Beglerbégben néki bizodalma vala,
Tőle segétségöt Ulumán csak vár vala.

Az váras, vár szüksége mind készen állván,
Vártákon terekek ki-ki helén állván,
Királ nagy ereje azonban eljutván,
1220         Várast és az várat szépen mind kernyölfogván.

Sőt az bölcs Baptista, baráttal rendelte,
Királ hadát napkelet felé helhöté,
Az kincstartó hadát dél felől helyhöté,
Álló seregöket ott mind körülhelhöté.

1225         Az álgyúkat az hegy felől helyhezteté,
Az váras kőfalát lőttetnie kezdé,
Alsó klastrom mellett csak közel töreté,
Harmadnapig erősen rontatá, lőtteté.

Ulumán népével belől igen hallgat,
1230         Készön ő népével mind ostromot várat,
Az törésen belől árkot igen ásat,
Ő igen forgódik, ott mindent igen bisztat.

Lőn Szent Imre napján veszése várasnak,
Reggel urak órát ostromnak hagyának,
1235         Délután két órán mennének ostromnak,
Egy jelös úrfi spaniolnak hírt mondának.

Vitéz embör vala, csak heten indula,
Város törésére csakhamar felálla,
Közikben szököllék, viadalnak álla,
1240         Terekek nyakazák, mind az hét ott meghala.

Megmondák némötnek, az spanioloknak,
Elsö tisztességét félték az ostromnak,
Készülni kezdének, órát sem várának,
Nagy sivalkodással várasnak indulának.

1245         Az törésön ők nagy viadalt tartának,
Semmit használának, ők hátat adának,
Az urak ebélnek, ebben semmit tudnak,
Az vitéz magyarok futva sivalkodának.

Bátor szíve vala Nádasdi Tamásnak,
1250         Régi hív szolgája Ferdinánd királnak,
Hívségét mutatá ott ő ez országnak,
Látá futamását törésről gyalagoknak.

Ezen megbúsula, lováról leszálla,
Ő jó szolgáival lovát elbocsátá,
1255         Az közmagyarokkal törésnek indula,
Bátorsággal kösséget kezdé bisztatnia.

Kösség előtt kezde törésre felfutni,
Kezde mindeneknek ő jó példát adni,
Szömben terekekkel kezde igen víni,
1260         Ki miatt sok terek kezde igen hullani.

Ebélnek az urak, sivalkodást hallnak,
Mind fel szögdösének, lóra ragadának,
Hamar száguldának, ostromhoz jutának,
Kik leszökdösének, kik lovon forgódának.

1265         Lajtrákat nagy sokat falhoz támogatnak,
Sok helen vitézök kőfalon béhágnak,
Belől terekekkel nagy viadalt tartnak,
Az álló seregök mind helyökön állanak.

Szönög az ég Lippán nagy sivalkodástúl,
1270         Jézust, Allát nagy felszóval kiáltástúl,
Sok puskahányástúl, sok kardcsattagástúl,
Az ég homályosult mind az kétféle portúl.

Az Ulumán látá, népével futamék,
Jó Lippa várában szertelen béesék,
1275         Népe az kapuig kegyetlen vágaték,
Árokban az hídról nagy sok terek leesék.

Legottan az terek kétfelé szakada,
Egyik része az várban el-bészalada,
Másik része egy kis kapun kiszalada,
1280         Hétszáz lovag terek várasból kiszalada.

Álló sereg ám ott három felől vala,
Az egyik sereggel Terek János vala,
Az szerencsa akkor lám úgy hozta vala,
Fele az hétszáznak őreá talált vala.

1285         De lám az tereket vitéz hogy meglátá,
Ottan az seregöt reája nódítá,
Szömben terekekkel ott erősen víva,
Vitézökkel öszve sok tereket hullata.

Az Maroson által terekek gázlának,
1290         Bátori Andrással vitézi jutának,
Vitézek meg vissza tereköket vágák,
Spaniolok miá az vízben béhalának.

Sőt jó Terek János igyében talála
Az egy főterekre, kivel szemben álla.
1295         Terek János lován immár hét seb vala,
Szömben az terekkel ott oly igen vív vala.

Az szerencse néki bizon jól szolgála,
Tereket lábáról mert ő letaszítá,
Hegyös tőrrel földön oly igen gyagdosá,
1300         Az terek az földről hozzá igen vág vala.

Találá az terek úrfinak jobb lábát,
Félig kettévágá az ő kengyelvasát,
És megsebesíté csizmáját, kapcáját,
Végre ott megölé Törek János az pogánt.

1305         Jó Lippa várába másfélezör terek,
Kik bészaladának szertelen előttök,
De abban es nagy sok kár lőn őközöttök
Lövés nagy seb miatt kik veszének közőlök.

No, beglerbék hogy meghallá Lippa dolgát,
1310         Ferdinánd királnak ottvaló nagy hadát,
Ottan ő elhagyá Temesvár vívását,
Tizenkettődnapra kiszállítá szép hadát.

Ott beglerbék valla oly nagy kisebbséget,
Mert Temesvár alatt sok főterek veszett,
1315         Az vitéz Losonczi nyere tisztösségöt,
Mutata Kampóval az királnak hívségöt.

Dúlák, felzsákmánlák az Lippa várasát,
Mindenfelől környülvevék ők az várát,
Kasokat töltének, rakának tornyokat,
1320         Négy felől szegezének rejá szép álgyúkat.

Igen kezdék lőni, az várat töretni,
Szép erős kőfala kezde földre dőlni,
Ulama bék belől kezde árkot ásni,
Kiben az lövéstől népét ő ott nem félti.

1325         Sokan kezdének éhség miatt meghalni,
Hadnagyoknak az bék kezde könyergeni:
“Csak akarjatok békével elbocsátni,
Lippát, Csanádot akarom néktek megadni.

Én ha itt elveszek, semmi kár császárnak,
1330         Vagyok szökött szolgája Kazul basának,
Vagyok csak pribékje hatalmas császárnak,
Nem tudom, mi hasznát veszitek halálomnak.”

Baptista il választ ada Ulumánnak:
“Aggyad kegyelemre magad az királnak,
1335         Téged urrá tészen, csak légy hív uramnak.”
Semmiképpen nem teccék ez az Ulumánnak.

Eljára dolgában, mást kezde gondolni,
Az barátnak kezde titkon könyörgeni,
Hitire őnéki kezdé aszt fogadni,
1340         Csak békével őtet akarja elbocsátni.

“Úrrá, naggyá tészen az császár tégödet,
Az Erdélországban esmét hagy tégödet,
Csak esmég béhozjad az királ gyermekét.
Ne veszessed itt el én vitézi fejemet.”

1345         Sokat gondolkodék barát, elbúsula,
Császár nagy hatalmát ő mind elgondolá,
Királ ereje ellene semmi volna,
Nagy veszedelemben ez szegín ország volna.

Tanácskodék barát az királképével,
1350         Hogy frigyöt tennének az Uluma békkel:
Huszonkettődnapig frigyök lőn az békkel.
Barát segétséggel lőn titkon élésével.

Igen bánja az királlyal szörződését,
Az királ fiának onnat kiszínlését,
1355         Ez szegín országnak gondolja veszését,
Esmég az császárba veté ő reménségét.

Ő meg félön tövé szép fejér sapkáját,
Hogy avval megnyerné ez országnak javát
És helyére hozná urának magzatját.
1360         Onnat kiiktatná békével királ hadát.

Nagy eszes emberből mely bolond támada,
Mindkét fejedelmet mely igen hordozá,
Véli csélcsapását hogy egyik sem tudná,
Ki miatt végre lőn néki szörnyű halála.

1365         Jól tutta ő maga ez példabeszédöt:
Az ki bolondnak vél eszével más embert,
Hogy beléje ejcse, gyakran ás nagy vermet,
Csak veszi eszében, ő maga tőrben esött.

Szólla hadnagyokkal, sokat tanácskodék,
1370         Hogy az béknek szabatsága megadatnék,
Ki végre királnak hasznára teccenék.
Hadnagyok elhivék, szabatság engetteték.

Az Ulumánt barát hamar rakottatá,
Egynéhán szekeret fegyverrel rakata,
1375         Puskát, dárdát sokat kikben bérakata,
Egy falka népével élést véle bocsáta.

Sőt titkon császárnak levelet írata.
Hitit, szolgálatját ő néki ajánlá,
És az királfiat meg helyébe hozná,
1380         Jó Magyarországot meg ő néki ajánlá.

Ulumánt tizenháromszázadmagával
Lippából bocsátá sok ajándékával,
Ő elkésérteté egy falka hadával,
Az terekek vannak azon nagy vigaságval.

1385         Késérőben terekkel akkort ki vala,
Cserepuitt Miklós, ki rác vajda vala,
Szabó Stepán, Bositt Pétör, Rác Száva vala,
Balintitt Tódor, Hrelit és Mucsavit vala.

Ezök kétszáz lóval ővélek valának,
1390         Terekek csak egy mélyföldön megszállának,
Horvát Ferenc, Balassa egyben súgának,
Békével az pogánt hogy el se bocsátanák.

Rözgődnek, nagy titkon el-kicsellegének,
Az terekek után hamar készölének,
1395         Azon éjjel terekek eleredének,
Szövétnekvel, lámpásval igen sietének.

Jutának terekek varjasi mezőre,
Temesvárból kijöttek hősek ez hírre.
Vitéz Horvát Ferenc talála hősekre,
1400         Az vitéz Losonczi István jó legínyire.

Magát jó Dombai Mihál kijelenté,
Kinek vitésségét sok jámbor értötte,
Egy falka tereket ő ott kirekeszte,
Vitézekkel öszvelevágá, mind veszté.

1405         Jó Kosár Benedek vicevajda ott vala,
Vitéz Gergöl vajda Fellakból ott vala,
Jámbor hősök közett Basnyák Amborus vala,
Balassa Minyhart még el nem jutott vala.

Népét Uluma bék oly igen őrizi,
1410         Miként az fias tik szárnya alá veszi,
Az héjával megvív, fiát úgy megmenti,
Melyet kiszakaszthat, aszt az héja megeszi.

De Balassa Minyhárt ott késén juta,
Kinek vitésségét mindentek hallotta,
1415         Jó Horvát Ferenccel ott egyben taláta,
Az szegedi Tót Mihál is eljutott vala.

Egy falka hajdúval Nagy Amborus vala,
Az jó gyalogokval igen siet vala,
De az vitézökhez harcra nem talála,
1420         Mert az Uluma bék oly igen siet vala.

Nám, vitéz Balassa jó Horvát Ferenccel
Harcolni kezdének ott az terekekvel,
Sok kopját törének ők nagy merész szívvel,
Lőnek az terekek sok puskával, kézívvel.

1425         Mely gonosz szerencse akkoron adaték,
Vitéz Balassinak jobb lábát meglövék,
Paizsát Horvát Ferencnek általlövék,
Vitéz Balassi Minyhárt megkeserödék.

Eltérének ottan nagy szomorúságba,
1430         Kár lőn ez vitéznek az ő jobb lábába.
Ulumán míg bément Nándorfejérvárba,
Szablya és dög miatt, éhség miatt utába.

Gyalog az ő népe sok vesze utába,
Három-, vagy négyszázan juta Fejérvárba,
1435         Onnat az császárhoz siet Drenápolyba,
Fejének kegyelmet lele alázatosságba.

Barát eszt hogy hallá, rajta megbúsula,
Mert az Baptistával hitöt attak vala,
Ulumánnak lenne békeségös uta,
1440         Ezért jövendőre veszedelmet gondola.

Óh, mely veszedelem csakhamar történék,
Kincstartó barátot mert ezért megölék,
Jó Losonczi Istvánt Temesvárba veszték,
Lantos Sebestyéntől krónikában íraték.

ETED RÉSZE

Fráter Györgynek szernyő haláláról: királfi Kassából kibúdosásáról

1445         Fráter György halálát immár hallgassátok,
Kinek talám mássát ti sem hallottátok,
Magyar krónikába ti sem olvastátok,
Fejedelmek közt ily veszedelmet nem tuttok.

Régen hallottatok sok paraszt példákat,
1450         Az kik elbízzák dolgokba ő magokat,
Gyakorta csalatnak, elvesztik dolgokat,
Ő tisztességöket, fejöket, jószágokat.

Az kit akar Isten fólden megbüntetni,
Annak eszét szokta előszer elvenni,
1455         Azután ő magát csudájul veszteni,
Azzal ő hatalmát szokta megjelenteni.

Ti ezt kik hallyátok, minden megtanulja,
Az ki urat szolgál, hívségét fogaggya,
Vagy nyeri, vagy veszti, de híven szolgálja,
1460         Hogy ő hírét-nevét végre meg ne alázja.

Elszaladását hallátok Ulumánnak,
Lippát ott kezébe adák Nagy Kampónak,
Minden szökségére hadnagyok gondolának,
Királ szép hadával onnat elindulának.

1465         Rendszerént Baptista régen mind megírta,
Felségös királnak tudására atta,
Lippának vívását, vételét megírta:
Az Ulumán béköt barát mint elbocsátta.

Gondolkodék királ, fejét hajtogatá,
1470         Az Fráter György dolgán ugyan elámula,
Hogy az ő sapkáját még félen hajtotta,
Az terek császárnak országát ajánlotta.

Ez barát királnak lám megeskütt vala,
Az királ fiától éppen elvált vala,
1475         Kiért nagyobb méltóságra veszik vala,
Jó gardinálsága, érsögsége lész vala.

Vala nagy bánatja felséges királnak,
Félti vala vesztét erdéli hadának,
És terekké löttét az Erdélországnak,
1480         Véle egyetemben ez jó Magyarországnak.

Rettenetes híre barát kincstartónak,
Menni hitöt adott János királnénak,
Az királ fiának, az terek császárnak,
Végre az felséges Ferdinándus királnak.

1485         Gyámoltalan ember, ki urát árulja,
Nagy sok hajózással hordozja, megcsalja,
Mint víz tekenőben, állhatatlan móggya,
Hogy ne itt úgy éljön, jobb őnéki megholta.

Nagy búába királ magába végezé,
1490         Jobb az egy embörnek megholta, elveszte,
Hogysem egy országnak, sok népnek elveszte,
Bűnét ez földszínön lerakja, megfizesse.

El ne veszne lelkében, hamar írata,
Castaldónak postán Lippára iktatá,
1495         Mind hamarébb lehet, az barát meghalna,
Hogyha ez világba ő élnie akarna.

Kastaldo Baptista azon elbúsula,
Mert ő az barátnak hitöt adott vala,
De feljebb királnak ő megeskütt vala,
1500         Ő maga éltét es igen szereti vala.

Szorgalmatos gongya kezde arra lenni,
Móggya halálának hol kellyen meglenni,
Hozzá tartozóknak csendeszbe maradni,
Veszedelöm nélkül népit leszállítani.

1505         Elbocsátása ha lőn az Ulumánnak,
Azon nap ajándékot külde barátnak,
Lippából könyörög bék, mind jó attyának,
Békeséges utat érte ők csak várnának.

Renddel ajándékot néki bémutaták,
1510         Aranyas hegyes tőrt, egy aranyas lámpást,
Aranyas teztement, két aranyas gyertyát,
Az egy szép szekeret, négy fő török lovat.

No, Uluma béket ő elkésérteté,
Az jó Lippa várát megerősítteté,
1515         Éléssel, álgyúval bévön megtölteté,
Aldanai Bernált Kampót belé helheté.

Indulának el-bé az kincsös Erdélbe,
Mikoron jutának az neves Alvincbe,
Castaldót az barát tartja tisztességbe,
1520         Kastélba, az önnön házába szállítá bé.

Ő maga csak közel egy kis házban szálla,
Ez szerzött dolgokban semmit nem tud vala,
Erről az ki szóllott, ő nem hiszi vala,
Mert őt az ő bűne megvakította vala.

1525         Vígan királképét ő vendégli vala,
De az Castaldo igen bánkódik vala,
Népet ez dologra titkon szörzött vala,
Kik miatt meglenne az barátnak halála.

Hadát az Fráter György mind leszállíttatá,
1530         Még udvarnépit is elöl elbocsátá,
Ország győlésébe hogy másnap indulna,
Megmaradásokról az országgal szóllana.

Azon éjjel Nagykarácson előtt vala,
Másod csötörtökön jó hajnalba vala,
1535         Egy inas, egy apród csak ővéle vala,
Vas Ferenc és Gichi néki udvarnak vala.

Lefüggesztött fővel zsolozsmát tart vala,
Ajtót megkoltanták, ifjak kérdik vala,
Hogy búcsút vennének, kívöl mongyák vala.
1540         Őket bébocsátnák, az barát monta vala.

Az főtaliánok csak tízen valának,
Kik az Baptistátúl rá választatának,
Nagy hertelen az ajtón bérohanának,
Kivont fegyverekkel baráthoz futamának.

1545         Legottan rapéllyal őtet általverék,
Mordál puskából es őtet általlövék,
Szegín Vas Ferencre hét sebet ejtének,
Kegyetlen sebökkel az barátot megölék.

Az kastél kapuját nagy hamar megvevék,
1550         Ottvaló kincsében mind zsákmánt tevének,
Az jobb fülét néki gyapjastúl elmeccék,
Királi felségnek postán vivék, jelenték.

Rettenetös lőn halála az barátnak,
Kin lőn nagy siralmok sok jó szolgáinak,
1555         Jelösben ohítás az horvát uraknak,
Nagy sok jóval vala, mint attyafiainak.

Oly igen örülik nagy sok várasokba,
Kik voltak miatta gyakran kárvallásba,
Mert kinél mit érzött, volt ólálkodásba,
1560         Vagy fogsággal, vagy szép szóval asztkivonyásba.

Láttátok, mikor ő kezdett prédikálni,
Evangéliomot elunta beszélni,
Sok ezer forintra kezdött ohítozni,
Addég sírt, kesergött, annak meg kellett lenni.

1565         Kegyetlenségéért kegyetlen lőn halála,
Testét eltemetni es nem hatták vala,
Hetven napég az tornácba állott vala,
Szent Mathias másnapján eltemettetött vala

Innet példát vehettök ti kegyetlenök,
1570         Az köznépen ti ne kegyetlenköggyetök,
Imígy-amúgy tőlök kincsöt se gyüjcsetök,
Mert mind kincsötökkel testben-lélökben vesztök.

Rágondoljatok és esztekben vegyétök,
Az Úristent tréfás társul ne vegyétök,
1575         Kik igéjét hallgattyátok, jól értitök,
Meg nem csalhatjátok, mert tőle megbüntettök.

Az Fráter György lehet néktek nagy példátok,
Kik máson tanulnak, nagy bódogok azok,
Kik magokon tanulnak, bódogtalanok,
1580         Ez miá vesztenek urak és sok országok.

Lőn nagy okossága az királképének,
Lele csendességöt az erdélieknek,
Mind végére méne az barát kincsének,
Házait foglalá királ őfelségének.

1585         Felséges királnak kincsben sokat külde,
De azért ő magát abból sem feledé,
Mert csak három kucsival Erdélben méne,
Öt társzekér kinccsel Erdélből el-kiméne.

János királné fiával már Kassába
1590         Az barát halálát hallá hamarságba,
Csak elámélkodék nagy gondolkodásba,
Nagy szernyű halálán ő tudakozásába.

Csuda sápolódása az jó asszonnak,
És ővéle öszve az királ fiának,
1595         Vala nagy öröme az ő udvarának,
Hogy nagy ostort vetött Isten az kincstartónak.

Ad vala nagy hálát mennybéli Istennek,
Hogy megállotta bosszúját ínségének,
Vég lött ő dolgában ím az Fráter Györgynek,
1600         Nagy sok jót monda királnak őfelségének.

Sőt nem vala nehéssége az királra,
Bosszonkodik vala csak ez egy barátra,
Ki cseleködése lőn oly nagy kárára,
Kis árva fiával marada búdosásra.

1605         Siralma nagy vala az tisztös asszonnak,
És ővéle öszve az kisded fiának,
Hogy más ura lészen az erős Kassának,
Jó Magyarországnak, kincsös Erdélországnak.

Az jó királ ő fogadását megállá,
1610         Jegyruháját az asszonnak mind megadá,
Az hercegségöt Opúliát megadá.
Asszon szép Kassából sírva el-kiindula.

Bánkódik királfi, jó lován öl vala,
Kassát nézi vala, szép szókat szól vala,
1615         Vajon mikor lészen Kassába szállása,
Jó Magyarországban és Erdélben lakása.

Óhajtják, siratják az kik látják vala,
Az ő búdosását keserölik vala,
Ő eszét, elméjét es csudálják vala,
1620         Ő lovon ölése, termete nagy szép vala.

Lát, hall, ő körüle vén Petrovitt bátya,
Jó Príni Ferencöt késérőben látja,
Jó Czeczei Lénártot ott nem láthattya,
Csak nagy szép seregét őkeröle ott látja.

1625         Kassai kapitán az Czeczei vala,
Tizenöt esztendeig várast bírta vala,
Ő esze, elméje bölcseséggel vala,
Nagy víg embör vala, minden szereti vala.

Jó híre-nevéjért hozzá futnak vala,
1630         Sok szegín vitéz nép, hogy szolgálna nála,
Kiket megtart vala, az szegín nem vala,
Kinek vitésségét érti, szereti vala.

Bennök valamelyet ő útra bocsátott,
Annak szép szót adott és kölcségöt adott,
1635         Azért sok vitéztől minden jó hírt hallott,
Ő tisztire éjjel-nappal igen vigyázott.

Váras kívöl tizenöt esztendég nem hált,
Az ő szükségéjért ő kívöl sem kozárt,
Kassára ki támatt, az mind gonoszul járt,
1640         Az Sárosi Laskán Kassánál szenvedett halált.

De lám, életének jobb korába vala,
Születésének ötven esztende vala,
Soha betegségbe ő sem fekütt vala,
Ímé, mely hertelen lőn őnéki halála.

1645         Ott királné asszon hogy rakodni kezde,
Az Czeczei Lénárt es készülni kezde,
De láss, mely hertelen ő megbetegüle,
Halálára hamar igen elnehezüle.

Sőt kapitánságát már letötte vala,
1650         Az királné asszon nem várhatta vala,
Az erős Kassából útra indult vala,
Utánna ötödnap Czeczei megholt vala.

Az nagy monostorba őtet eltemeték,
Csuda sokaságok őtet elkésérék,
1655         Nagy sírva halálát oly igen kesergék,
Ott sok jámbor vitéz búdosó félben esék.

Sirattyák vitézek mint kegyes attyokat,
Üdvezlik és áldgyák, mint jól tött urokat,
Ő atyafiai ohítják báttyokat,
1660         Éltette, táplálta, nékik adott sok jókat.

Az királné asszon utába meghallá,
Az királ fiával halálát ohítá.
Ők el-bémenének az Lengyelországba,
Hercegségbe onnat, neves Opúliába.

1665         Reménsége vagyon az királ fiának
Atyaúristenben, mert ád hálát annak,
Mint édesattyának Ferdinánd királnak,
Mert ő lészen magasztalója ez fiának.

Óh, ti keresztyének, mind feltámadgyatok,
1670         Ez fejedelmünkért Istent imádgyátok,
Szent malasztjával szeresse ti királtok,
Hogy az pogán kéztől épen maradhassatok.

Lőn ennek írása az jó Kolozsvárba,
Tinódi Sebestyén egy iratos házba
1675         Lelte krónikáját ott nyomtatásába,
1676         Két Karácson közbe írta ötvenháromba.

FINIS

[II.] SZEGEDI VESZEDELEM

Szertelen veszödelem lám gyakran érközik,
stennek ostora fejönkön jelönik,
Az kegyötlen pogán rajtunk döhösködik,
Mert az mi életönk lám soha nem jobbodik.

5               Én beszédöm lészön mast történt dolgokról,
Nagy Szegedön esött szertelen csudákról,
Sok terek és magyar ott elhullásokról,
Méltó hogy én írjak szerencse forgásáról.

Buda vára hogy lőn Szulimán császáré,
10             Sok szép kővárakat vétete az mellé,
Gondolá, hogy egy várat az Tisza mellé
Szépen rakattatna Buda oltalma mellé.

Azt felrakattatá Szeged várasában,
Csuda bölcsen rakták minden állatjába,
15             Kinek mássa nincsen, mongyák, ez országban,
Élést, álgyút sokat szörzete bé az várban.

Sok gazdag árosnép győle az várasban,
Gazdag harmincadot szörzének várasban,
Császárnak sok kincse győle tárházában,
20             Onnat fizettetött hópínzt Magyarországban.

Tisztől mikort adá Héder bék szancsáknak,
Ezerötszázötvenkettőben írának,
Várasban terekek csendeszben lakának,
Semmi félelmek nincs, nagy kedvökre múlatnak.

25             Jó Tót Mihál régen magabíró vala,
Szeged várasának főbírája vala,
Az terekek közzűl ő kiszökött vala,
Mező Döbröcömben szegényül lakik vala.

Az nagy kárvallásán korosként bánkódik,
30             Mint megtorolhatná, azon gondolkodik.
Nemzete sok főnép nagy Szegedben lakik,
Kikkel jó hit alatt gyakorta tanácskodik.

Nagy sok számú magyar benne lakik vala,
Csak jó főhalász es hétszáz benne vala,
35             Kik egy-egy terekkel víni mernek vala,
Mihál mindezekkel magát jól érti vala.

Vala sok jó legén már öszvegyűlésbe,
Kit hajdúknak monnak széllel vármegyékbe,
Igen igyeköznek menni nagy Szegedbe,
40             Tót Mihált kivánják hadnagyul ő közikbe.

Sok vitéz hajdúval Nagy Amburus vala,
Királnak Tót Mihál felfogatta vala,
Szegednek várasát hogy kezében adná,
Az várát megvenné, arra elig nem volna.

45             Derék szerént királ eszt hamar megírá
Aldanai Bernáldnak, hogy gondolna arra.
Magister de Kampó gyűle bé Aradra,
Tót Mihált hívatá urak közzé Aradra.

Ez Kampónak öcse Kis Kampó ott vala,
50             Véle Bakics Pétör huszárhadnagy vala,
Dóczi Miklós és jó Dőrfi István vala,
Az nagy Horvát Ferenc akkort kösztök ott vala.

Tanácsba gyülének, Mihállyal szóllának,
Róla végezének, mi módon járnának,
55             Tót Mihál szavában minnyájan bízának,
Szeged vételére gyorsan rágondolának.

Jó vitéz Tót Mihál hamar felkészüle
Ötezör hajdúval, mind jókkal, erede,
Becskereke felé el-aláerede,
60             Szent Mátyás estin és napján mind aláméne.

Nagy hertelen éjjel meg vissza-feltére,
Az nádason, rétön mind el-felcsellege,
Nagy Szegedön alól Tisza mellé ére,
Becskereket megszállanák, az terek vélé.

65             Ott éjjel szombaton hamar hírt adának,
Pártosok Szegedben mind készen valának,
Hétszáz halász Tiszán mind alászállának,
Négyszáz vitéz hajdút az parton meghagyának.

Derék seregöt ők ott mind általhányának,
70             Az négyszáz hajdúval Tiszán felszállának,
Kerítésen belől várasban szállának,
Várasbéliekkel kapura rohanának.

Derék nagy kapuját várasnak felnyiták,
Az ötezör hajdúk mind bérohanának,
75             Nagy sivalkodással várast mind elbamlák,
Szántalan tereket hajnalban levágának.

Éjjel az terekek mind nyugosznak vala,
Senkitől félelmök őnékik nem vala,
Ugyan egy imegbe nyakasztatnak vala,
80             Héder bék az várban ingében szaladt vala.

Ím egy vitéz fia ott fogságban esék,
Egy beslia-aga ám ott levágaték,
Sok áros főtörök akkort megöleték,
Oly nagy veszedelem tereken ott esék.

85             Rajta mind az hajdúk nagy vígak valának,
Az vár kapujára kik választatának
Várban rohanának, meg kivágatának,
Hete őközülük ott megnyakasztatának.

Rémölés, nagy sírás mind uccánként vala,
90             Az sok holttest széllel ott feköszik vala,
Két halmot az testben nagyot raktak vala,
Az sok drága kincsöt széllel takarják vala.

Vitézi lovakat, gazdag szerszámokat,
Aran forintokat, ezüst oszporákat,
95             Drága szkófiákat és patyolatokat,
Aranyas szablyákat, szép drága bársonyokat,

Posztókat, drágákat, gazdag fosztányokat,
Szántalan sokféle nagy gazdag árukat,
Császárnak nagy summa ezüstét, aranyát,
100           Az hajdúk nyerének szép terek asszonyokat.

Campó hamar juta némöttel, magyarval,
Látá az hajdúkat oly nagy gazdagságval,
Tót Mihál forgódik az Nagy Amborusval,
Az sok nyereségöt gyűjtik nagy hamarságval.

105           Jól értitök immár Isten ajándékát,
Mely jó szerencsével szereté hajdúkat,
De ők szertelenül elbízák magokat,
Mert nem adának erről Istennek hálákat.

Oly nagy gonosságba ők elmerölének,
110           Mert nagy kevélységben fejönként esének,
Az rút bujaságban nagy sokan élének,
Az nagy részegségben rútalmason élének.

Nagy Isten igéjét ők bizon nem vevék,
Jámbor prédikátort várasból kiküldék,
115           Istennek jóltöttét ők ezzel fizeték,
Il éktelen dolgokon Isten megbosszonkodék.

Elvevé hajdúkról irgalmas szömeit,
Reájok szállítá haragos fegyverit,
Tőlök mind elvevé atta nyereségit,
120           Magokat elveszté, mint olyan ellenségit.

Rendszerént hallyátok nagy veszedelmöket,
S ő főhadnagyoknak megvakult szüvöket,
Semminek alíták ők az terekeket,
Senkitől nem félnek, hajtnak sok szép ökröket.

125           Vígan kötesztetnek ökröket, juhokat.
Naponként ők várják az királnak hadát,
Hogy ők megvehetnék nagy Szegednek várát,
Nagy vígan ők iszják Baronya, Somogy borát.

Sőt az vitéz Horváth Ferenc mongya vala:
130           “Jobb volna, hogy ez had innét kiszállana,
Ez szép nyereséggel félfelé állana,
Mert ez nyert tisztesség mast igaz elég volna.

Terek dolgát értem, hogy ők sem alusznak,
Enne nagy kárvallást ők el sem hallgatnak.
135           Ha mind elvesznek es, ütetlen nem hadnak,
Császár nagy kárájért ők nagy bosszút állanak.”

Ím egy jeles fogoly terek es eszt mongya:
“Az hatalmas császár, mely nagy kárt itt valla
Zsebéből, ládájából várat rakattatta,
140           Ez nagy veszödelmet eddég ő meghallotta.

Császár ez szép várát bizon megsegélli,
Hanem ha soholt egy szolgáját sem leli,
Jobb néktek magyarok ezzel elébb lépni,
Mert félök én azon, keztök mind itt elveszni.”

145           Ott ez beszédöket mind semminek vélék,
Az császár erejét egy csöppné sem félék,
Őket megvernie lehetetlennek vélék,
“Nándorfejérvárig mennyönk”, ők aszt beszéllék.

Renddel seregekkel mezőre szállának,
150           Tizenkettődnapon ők megmonstrálának,
Csak strázsájok sincsen még el-bészállának,
Mind levetkőzének, ők övének, ivának.

Vigaságok hamar tőlök távozának,
Mert egy óra múlván pásztorok béfutának,
155           Szántalan tereket az mezőn mondának.
Eszt hallván magyarok, igen megbódulának.

Mikor jó Budában hírt hallottak volna,
Hogy Szegedben ily nagy veszedelem volna,
Kiből az császárnak nagy sok kára volna,
160           Budai beglerbék jó Ali basa vala.

Azon megbúsula, hamar elírata
Béköknek, vajdáknak, az sok tiszttartóknak,
Szondában az várba és az Esztergamba,
Simontornyába, Pécsbe, Székösfejérvárba.

165           Derék szép táborral nagy hamar indula,
Az föld népében es ő mellé vött vala,
Még az rácokban es ott véle sok vala,
Az szegedi mezőre mikor jutott vala.

Cászon basának es elíratott vala,
170           Becsét, Becskerekét akkort bírja vala
Ki nyolcszáz lovaggal, széppel készült vala,
De az viadalra ő el sem jutott vala.

Ímé, Ali basa táborát járatá,
Az álló seregbe köznépet állata,
175           Hátul szekereket két renddel járata,
Puskás jancsárokat azok közzé állata.

Vitézöket szárnyul kétfelől állata,
Császárnak három zászlóját loboktatá,
Tizenkét taraszkját elejbe vonyatá.
180           Mindent megtaníta és igen bátoríta.

Immár az magyarok Szegedben hogy hallák,
Hogy az terekek őket ott készen várnák,
Ők az várasvégre hamar kiszállának,
Semmi szertartás nincs, hadnagyok búsultanak.

185           Terekek az várban hát eszt megértötték,
Hogy az segétségre terekek érkösztek,
Sok taraszkot magyarokra kisütének,
Ugyan kedvök ellen messze el-kimenének.

Az terekek immár nem messze valának,
190           Hadnagyok forgódnak, rendet állatának,
Királ zászlója alá sokan állának,
Háromszáz fegyverös ott melléköl állának.

Taraszkot csak kettőt elövonyatának,
Huszárok, vitézök két szárnyul állának,
195           Ott az könnyű hajdúk zászló után vannak,
Mindkétfelől Jézust és Allát kiáltának.

Ez ő víg voltokat terekek hogy láták,
Kétfelől szekeret előjártatának,
Az álló seregöt mind környülfogaták,
200           Puskás jancsárokat szekerek köszt állaták.

Magyarok es álló seregöt meghagyák,
Az szárnya mindkét fél öszveroppanának,
Nagy erős viadalt akkoron tartának,
Ott jelös terekek nagy sokan elhullának.

205           Nagy sok dob, trombiták oly igen harsagnak,
Nagy rettenetösen üvöltnek, kiáltnak,
Nagy szép festett lovak az mezőn jargalnak,
Kikről főterekek elestek, megholtanak.

Az viadal kösztök ám ott meglassódék,
210           Álló seregekhöz két fél takarodék,
Jézust, Allát meg másodszor üvöltének,
Mindkétfelől hamar taraszkokból lüvének.

Gyorsan nagy vakmerőn öszveroppanának,
Nagy erős viadalt akkor es tartának,
215           Szekereket magyarok meg nem bonthaták,
Mert taraszk, puskákból sok golyóbist szórának.

Igen hullnak, vesznek szegín köresztyénök,
Királ zászlójára tizenhat terekek
Választattak vala, levágnák, vesztenék.
220           Az zászlót levágák, zászlótartót megölék.

Zászló elesését magyarok megláták,
Utoljáró huszárok megfutamának,
Vélik vala elöl, hogy mind elhullottak,
Elöl kik valának, azok es futamának.

225           El-fel Tisza mellett igen sietének,
Terekektől messze ők sem űzetének,
Négyezer hajdút ott megkörnyíközének,
Kit nagy viadallal terekek megölének.

Gyűjték az testöket, halmokat rakának,
230           Magyarok főnépek mind elszaladának,
Kéve nádon Tiszán sokan általúszának,
De sok szántalan nép az vízben burulának.

Öték meg az várast terekek hertelen,
Ott az bennvalókat levágák szertelen,
235           Az ifját elrablák, küldék alá vízen,
Ötezör orrot, sok zászlót császárnak jelen.

De lám, nagy ohítás, sírás köztök vala,
Noha az sok kincsöt visszanyerték vala,
De szántalan főterek ott veszött vala,
240           Kiket az terekek igen siratnak vala.

Eszt es hallgassátok, mondok több csudákat,
Viadal előtt harmadnap lött dolgokat.
Négyszázan az hajdúk öszveüték magokat,
Nagy Bálint hadnagyok, hogy űzjenek csatákat.

245           Társa Terek Péter, ők elindulának,
Senki kérésével ők sem gondolának
Az mezén el-alá mikoron jutának,
Neves Martonosnál szerencsét találának.

De lám Kászon basa Becskerekben vala,
250           Ali basa levelét hogy látta vala,
Nyolcszáz jelös néppel nagy széppel indula,
Hogy az viadalra Szegeddé eljuthatna.

Ez Martonoshoz ő mikor közel juta,
Az négyszáz hajdúval ott egyben talála.
255           Az hajdúk nagy szépen rendbe állnak vala.
Látá Kászon basa, népit rendbe állatá.

Igen víg mindkét fél, öszveszódulának,
Nagy erős viadalt mindkét fél tartának,
Hajdúk jó legínyök, nagy könnyen forgódnak,
260           Kik miatt terekek mely nagy sokan hullának.

“No hozzá! No hozzá!” hajdúk mongyák vala,
Reménsége Kászonnak már ott nem vala,
Mert java népében sok elhullott vala,
Lovát ott megölék, sebben haza indula.

265           Tőn ő nagy siralmat vitézi halálán,
Igen bosszonkodék nagy szégyenvallásán,
Nem lehetött rajta Szeged viadalján.
Hajdúk hálát adnak Istennek nagy jóvoltán.

Ők két szekeret fejekkel megrakának,
270           Szép gazdag morhákkal ők megrakodának,
Szeged felé kevélyen elindulának,
Szeged végön alól az füzesben jutának.

Róla gondolának, magok bémutassák,
Nem tudgyák, az várast hogy terekek bírják,
275           Nagy Bálint hadnagynak eszt ne hogy megsúgák,
Magyarok elvesztek, az terekek forgódnak.

Ímé, nagy szép szóval mongya az hajdúknak,
Hogy az nyereséggel Tiszán elúszjanak,
Az fajtalan hajdúk reá haragvának:
280           “Lám ez pesti lélök megijett!” ott mondának.

Terekek azomba ott megzendülének,
El-kirohanának, fegyverre kelének,
Nagy erős viadalt hajdúkkal kezdének,
Haj dúk egyen-ketten mind kezökön veszének.

285           Vitéz jó Nagy Bálint csak huszadmagával
Tiszán általúsza igen nagy bánatval,
Az terekek valának nagy vigasságval,
Azért ők valának közzöllök nagy károkval.

Vannak jelös dolgok írva krónikába,
290           Kik pogán miatt történtek ez országba,
De hasonlót ehhöz nem lelök írásba,
Azért méltó írnom az derék krónikába.

Ez lőn magyar népnek jelös veszedelme,
Az teröknek es egyenlő veszödelme,
295           Jóllehet szám szerént ott több magyar vesze,
De főnép terekben nagy sokkal ott több vesze.

Óh, ti balgatagok, hajdúk, kik ti vattok,
Esztökbe vegyétök, mit mast néktök mondok:
Szívvel, könnyőségvel jó vitézök vattok,
300           De hadakozásban igen bolondok vattok.

Rendtartás jó nincsen hadakozástokba,
Hitötök semmi nincs az Krisztus Jézusba,
Vagyon reménségtök csak fajtalanságba,
Az rút részögségben, az kevél bujaságba.

305           Vannak nyelvetökben nagy rútalmas szitkok,
Mind testét, mind lelkét pestinek mondgyátok,
Lovag vitézöket gyakran csúfoljátok,
Kösztetök egymást kurta szelletnek híjjátok.

Nagy Isten igéjét, kérlek, hallgassátok,
310           Próféta móggyára ti hadakozjatok,
Fejedelmetökhöz hívön hallgassatok,
Hadnagytokat pesti lélöknek ne mongyátok.

Dúlást, sok kóborlást ti hátrahaggyatok,
Tisztaságban, józanságban maraggyatok,
315           Csak az egy Istenben jámborul bízjatok,
Minden igyetekben nyereséggel járhattok.

Eszt ha eszötökben, hajdúk, nem tartjátok,
Szidalmasságtokat hátra sem hadgyátok,
Ti az pesti lelkektől mind elhordattok,
320           Mint szegedi mezőn, ti gyakran levágattok.

Magát jelentötte versnek kezdésében
Az ki szerzé, vagyon oly mint fél kedvében,
Kassában Seböstyén nagybőjt közepiben,
325           Írá ezörötszázötvenkét esztendőben.

[III.] AZ VÉG TEMESVÁRBAN
LOSONCZI ISTVÁNNAK HALÁLÁRÓL

Sok csudák közzül hallyatok egy csudát,
Mint elvesztétök az vég Temesvárat,
Benne vesztétök jó Losonczi Istvánt
Sok jó vitézzel. Szánnyátok halálát.

5               Temesvár vala egy jeles kaputok,
Terekek ellen nagy bizodalmatok,
Jelesben Tiszántúl az kik lakosztok,
Ő elveszésén ti már sokan sírtok.

Én nagy szép renddel erről emléközöm,
10             Vég Temesvárnak veszését beszéllöm,
Jó Losonczinak vitésségét jelentöm,
Kinek halatát szívemben kesergöm.

Parancsolattya felséges királnak,
Az ő képének, János Baptistának,
15             Ha lesz kilépte János király fiának,
Az végházakat foglalná magának.

Hamar foglalá Erdélt, végházakat,
Kikben ő hagya jelös tiszttartókat,
Jó Losonczinak érté vitéz voltát,
20             Kezében bízá az vég Temesvárat.

Az két Kampót is mellette bocsátá,
Az nemes vitézt szép szóval unszonlá,
Míg őfelsége ispánt választana,
Ő Temösvárra hívséggel gondolna.

25             Nagy engödelmes lőn parancsolatnak,
Mert híven akar szolgálni királnak,
Szép hazájának, ez szegén országnak,
Csak ez lőn oka szörnyű halálának.

Vígan bészálla az vég Temesvárba,
30             Látá az várat szertelen voltába,
Ő rágondola szorgalmatosságba,
Minden szükségét bétakarításba.

Sőt ott mellette két úrfiú vala,
Príni Gábriel nemes úrfi vala,
35             Bátori Miklós másik úrfi vala,
Mintegy attyoknak ők szolgálnak vala.

De lám, Losonczi magában gondolá,
Ő vitézivel csatára indulna,
Megjelentené magát, hogy ki volna,
40             Isten akará, szerencsét talála.

Egynéhán naszágy Tiszán feljött vala,
Vízről Becsénél kiszállottak vala,
Az naszágyokba népet hattak vala,
Becse hóstágját ők égetik vala.

45             Losonczi István ott rájok talála,
Az terekekvel viadalnak álla,
Kopják romlának, ő igen vagdala,
Sok fogoly esék, sok terek fő hulla.

Ott Sövénházi Ferencnek inassát
50             Egy terek viszi fogva, mint ő rabját,
Vitéz Losonczi látá, üté lovát,
Ott az tereknek elvágá ő nyakát.

Sokan naszágyra ám ott öklelének,
De az terekek vízen elmenének,
55             Szép nyereséget vitézek nyerének,
Csak egy főlegént közülök vesztének.

Ott vesze vitéz Bogacsevit Stepán.
Nagy vígan vala jó Losonczi István,
Vég Temesvárba sok fejeket hozván,
60             Jelös foglyokat ő előtte hajtván.

Nagy vígan láttya köznép az várasban
Vannak Istennek nagy hálaadásban,
Vitéz éltéjért nagy imádkozásban,
Éltesse, tarcsa soká ez világban.

65             Császár Szulimán hallá országában,
Hogy János királ fia búdosóban,
Ő végházai némöt hatalmába,
Ő birtoka mind volna foglalásba.

Szulimán azon igen megbúsula,
70             Az beglerbéköt hamar elbocsátá,
Rajta lött bosszút hogy megtorlanája,
Hatvanezeren beglerbék indula.

Csakhamar nagy szép házakat ő megvőn,
Becse, Becskereke ő kezében lőn,
75             Sok apró várral Csanád kezében lőn,
Lippában szálla, ott nagy öröme lőn.

Onnat siete vég Temesvár alá,
Vitéz Losonczi vígan várja vala,
Már arról néki fogadása vala,
80             Hogy Temesvárba nagy híven szolgálna.

Megszállá, tizenkét napig vítatá,
Beglerbék akkor semmit nem kaphata,
Mert jó Losonczi vitézkedik vala,
Minden nap harcon ő kopját tör vala.

85             Erről bővebben krónikámban írtam,
Vitésségéről többet beléraktam,
De hogy halálát néki megírhassam,
Summa szerént csak ezeket mast írtam.

Siet beglerbék, onnat el-kiszálla,
90             Losonczi miatt mert nagy szégyent valla,
Sok fővitéze néki ott elhulla.
Vitéz Losonczi utánna indula.

Tőn sok harcolást az begler népével,
Mind harmadnapig ő jó vitézivel,
95             De nem járhata ott sok nyereségvel,
Onnat eltére Fellakra népével.

Elöljáróban száguldót bocsáta,
Az derék sereg utánna indula,
Fellakot akkor Kaidáz aga bírja,
100           Aga megérté, lovára fordula.

Még az derekát ő nem láttya vala,
Az száguldóra öklelni akara,
Derék sereget mihelen meglátá,
Ott hátat ada, vár felé fut vala.

105           Eszt jó Losonczi látá, nem múlata,
Ugyan inokban emölcsőre juta,
Viadalt kezde, sokat elhullata,
Lakot megvevé, foglyokat fogata.

Sok gazdagsággal Kaidáz aga vala,
110           Ki Losonczinak fogllyá esött vala,
Kit Temesvárba soká tartott vala,
Jó hírt, jó nevet akkor es nyert vala.

Idő elmúlván egy gyűlést tétete
Ferdinánd királ, Pozsomba hirdete,
115           Az magyar urak minden hogy ott lenne,
Ország javáról mindent jót végezne.

El-felgyőlének az Szent Mátyás napra,
Ők ott választák ország oltalmára
Bátori Andrást erdéli vajdaságra,
120           Losonczi Istvánt temesi ispánságra.

Nagy fogadások lőnek tiköztetök
Urak, hogy egymást ti megsegéllitök,
Hogyha ellenség jönne keröletök,
Halálig egyött halnátok, élnétök.

125           Sőt az királ is szép szót mondott vala,
Hogy igyetökben mellétök állana
Személye szerént, vagy fia támadna,
Egyött véletök élni, halni akarna.

Igen nagy gondba jó Losonczi esék,
130           Kétségös vala, hogy megsegéllenék,
De az királtúl igen megfélemlék,
Tisztöt felvenni ő készerítteték.

Jó hit alatt ott királnak fogadá,
Őfelségének hogy híven szolgálna,
135           De családinak lenne ő tútora,
Királ ő magát mindenbe ajánlá.

Siet készülni az vég Temesvárba,
Asszon társátúl az Csejte várába
Szép gyermekitől búcsúzik búába
140           Többé nem láttya, gondolja magába.

Sok ohítások lőnek barátitúl,
Török Ferenctől, jó tiszttartóitúl,
Az jó Prínitől és Ország Kristóftúl,
Végbúcsút vészön, mint jó fiaitúl.

145           Készületivel méne ispánságba,
Temesváriak várják vigasságba,
Miként attyokat nagy hálaadásba,
Őtet üdvezlik sok jó szerencsába.

Vala beglerbék császár haragjába,
150           Hogy Temesvárat elhatta utában,
Uluma béköt veszni jó Lippába,
Semmié tevé ő tiszttartásába.

Ottan szólítá császár főtanácsát,
Császári képét, az nagy Amhát basát,
155           Megfenyegeté haraggal az basát,
Némöt királyon megállya bosszúját.

“Magyarországra siess nagy hadamval,
Vég Temesvárat szállyad hatalmamval,
Nékem megvegyed sok szép álgyúimval,
160           Semmit ne gondolj népembéli kárval.

Onnat másfelől Havaselbe, Moldvába,
Készön légyenek vitézim dolgokba,
Az királ hada az Erdélyországba,
Hogyha lennének reád indulatba,

165           Derék táborral össenek Erdélbe,
Semmi félelmed nem lészen igyedbe.
Kéncses Budáról harmad készületbe,
Várakat szeggyen Ali basa Felföldbe.

Onnat sem lészen félelmed igyedbe,
170           Losonczi fejét vagy magát előmbe
Néköm iktassad, lássam örömembe,
Jó Magyarország légyen mind kezembe.”

Eszt hallván basa, főhajtván kiméne,
Az főbasákkal mind egybe beszéle,
175           Vélök egyembe meg császárhoz méne,
Az beglerbéknek ő kegyelmet nyere.

véle egyembe Amhát felkészüle,
Szancsák és vajda sok vala ővéle,
Százhatvanezeren basa elerede,
180           Száz taraszk, tizenhat faltörő véle.

Juta, az puszta Somlyónál megszálla,
Onnat száguldót vég Temesvár alá
Szent Iván napján pénteken bocsáta,
Vitéz Losonczi akkort hon nem vala.

185           Temesvár dolgát kívöl futja vala,
Ő jószágából mindent takar vala,
Basa ott voltát immár tudgya vala,
Ő éltét soká nem remélli vala.

Azon pénteken csak negyedmagával
190           Ő bészalada nagy szerencsájával,
Az hősek lőnek oly nagy vigaságval,
Losonczi bisztat mindent bátorságval.

Jó vitézeket mind egybe hívatá,
Minden nemzetöt ő előszóllítá,
195           Az váras népét es előszóllítá,
Nagy erős hittel nékik aszt fogadá:

Nem szánja vélök az önnün halálát,
Minden kéncsének nékik kiosztását,
Holtig szolgálja az ő szép hazáját,
200           Jó szolgáinak ígéri jószágát.

Ott az vitézök nagy örömbe lőnek,
És nagy jó kedvvel ők es esküének,
Tisztösségökre ott veszni mernének,
Keresztyénségért halált szenvednének.

205           Polgárok es mind megesküttek vala.
Losonczi István ötszáz lóval vala,
Vitéz Kis Kampó kétszáz lóval vala,
Serédi Györgynek száz lovagja vala,

Príni Gábrielé száz lovag vala,
210           Az Forgács Simon hatvan lóval vala,
Dom Gáspár háromszáz spanyollal vala,
Háromszáz cse drabant, némöt csak száz vala.

Vélök háromszáz magyar drabant vala,
Ott az várasból harmadfélszáz vala,
215           Mind az kösséggel harmadfélezör vala,
Vitéz Losonczi bisztatásba vala.

Gyorsan másodnap harcolók jövének,
Temesvár alatt jargalni kezdének,
Vitézök sokan fő lóra ülének,
220           Jó Losonczival gyorsan kiütének.

Nám, ez úrfiú bátor vitéz vala,
Mindenütt elöl ő kopját tör vala,
Vitéz Kis Kampó es ott véle vala,
Az úrfi mellett ő kopját tör vala.

225           Akkor az harcon sok főterek vesze,
Sok szegén legén vitésségét jelönté,
Ifjú Sulyok István közülök ott vesze,
Vitéz Losonczi vígan meg bétére.

Csakhamar juta negyednap az basa
230           Temesvár alá, az császárnak hada
Ulicia mezőn táborát járatá,
Sáncokat hánya, álgyút igazgata.

Ím az Temesvár Temes vízben vagyon,
Az víz körüle nagy folyásba vagyon,
235           Napkelet felől Sziget váras vagyon,
Az felszél felől derék várad vagyon.

Oly szép árokkal kerítése vagyon,
Három kapuja az várasnak vagyon,
És két bástyája földből rakott vagyon,
240           Vár, váras között egy szép vízvár vagyon.

No, ott dél felől Ulicia mezeje,
Hogy kin megszállott az császár ereje,
Rettenetesen onnat kezdék lőnie,
Temesvár falát igen töretnie.

245           Eltörék onnat mind az főházakat,
Földenig ronták az nagy kőfalokat
Várból felgyújták Szigetben házakat,
Abban es vínek terekek álgyúkat.

Töretni kezdék onnat is az várat,
250           Véle egyetembe földből rakott bástyát
Abban őrizni hatták jó Don Gáspárt,
Erősen ronták várat és az bástyát.

Eszt az terekek ostromlani kezdék,
Vitéz Don Gáspár igen emberködék,
255           Jó spaniolok mind vitézködének,
Ott lőn elveszte nikápoli béknek.

Móggya Don Gáspár szernyű halálának:
Mikor terekek onnat tágulának,
Méne törésére fel az bástyának,
260           Derekát általlövék Don Gáspárnak.

Ezen vitézök sokan bánkódának.
Halála ott lőn oly nagy sok pogánnak,
Kin az terekek igen ohajtának.
Pora elfogya az Amhát basának.

265           Sok porral juta natúljai basa,
Nagy sok éléssel, csak ezör lovagja.
Sebesi hősek kimentek csatára,
Egy falka tereket hányának szablyára.

Vitéz Losonczi mikor aszt megérté,
270           Hogy segítsége sohonnat nem lenne,
Porral, éléssel ő nem sokat érne,
Hópénszt az népnek nem tud honnat venne,

Az ő kölcsége már elfogyott vala,
Az egész hadnak kiosztotta vala.
275           Titkos deákját szóllította vala,
Il tanúságot néki adott vala:

“Reá úgy gondolj fiam István deák,
Ez Temesvárból ím én kibocsátlak,
Én parancsolok minden tiszttartómnak,
280           Kéncsöm, jószágom zálagban hánnyanak.

Engem kölcségvel, néppel értessetök,
Mert Isten után bízom csak bennetök,
Testamentomom, ím, adom tinéktök,
Benne megvagyon, mint cseleködgyetök.”

285           Csuda szerencsén István el-kijöve,
Az tiszttartókkal kölcségöt béküldé,
Zsoldot hirdetvén, szép falka nép gyűle.
Varkucs Tamás es szép népet ereszte,

Sőt az szegedi Tót Mihál felgyűlt volt,
290           Négy vagy ötszázan Temesvár felé ment volt,
Terekek miatt népét vesztötte volt,
Sebben kevesen onnat szaladott volt.

Csalatságát megérték Tót Mihálnak,
Az segéllő nép ott meghasonlának,
295           Maros révétől mind hátraoszlának,
Jó Losonczinak azzal bút adának.

Ez idő közbe naponként vítatá
Temesvár falát basa, úgy rontatá,
Három oldala mind földenig romla,
300           Csak nagy kapuban Losonczi marada.

Sok ezör terekök ostromokon vesze,
Az vitézekkel úrfi megepede,
Élés béven nincs, vannak nagy éhségbe,
Nincs reménségök sohonnét igyökbe.

305           Sőt az Istennek lelkét ajánlotta,
Irgalmasságát csak őnéki várta,
Az vitézeket ily szókkal bisztatta:
Jutalma annak lészön mennyországba.

Immár Szent Jakab napjára jutának,
310           Harminckettőd nap vala várvívásnak,
Basa készíté népit végostromnak,
Avagy megveszik, vagy mind ott elhullnak.

Tőnek nagy zengést, megsivalkodának,
Rettenetesen menének vízvárnak,
315           Ott es terekek sokan elhullának,
Nagy viadalval vízvárba szállának.

Sívás, nagy rívás vala az várasba,
Vitézök vannak várba ohításba,
Senki nem mehet várból az várasba,
320           Mindkét fél vagyon csak terek markába.

Ezen Losonczi meg sem rettent vala,
Egynéhány ezör terekben elhulla.
Az Amhát basa szót béadott vala
Az császár hitit úrfinak ajánlá.

325           Basák, szancsákok hitöket ajánlá,
Csak Temesvárat császárnak megadná,
Az vitézekkel ott ő meg nem halna,
Minden sereggel békével bocsátná.

Az jó Losonczi arra mégsem hajla,
330           Spaniol, némöt, magyar néki szóla,
Az várasból es béizentek vala,
Nagy szép szavokkal azon kérik vala:

“Siess megadni ez megromlott várat,
Ne veszess itt el sok nyomorultakat,
335           Vélönk egyembe vitézi magadat,
Elég tisztösségben látod halatunkat.”

Tőn nagy ohítást úrfi, gondban esék,
Mint az kösségnek régön megeskövék,
Hogy híven együtt halnának, élnének,
340           Közakarattal várat megígérék.

Immár Losonczi a vég Temesvárba
Hétezer golyóbist rakott rakásba,
Kit az terekek lőttek bé az várba,
Népével szorult csak az nagy kapuba.

345           Az várasiak vannak könyörgésbe,
Úrfi ne légyen aznap kimenésbe,
Mert ők nem készök rakodva szekérbe,
Ők készök lésznek reggel elmenésbe.

Nám, az vitézök úgy szorgalmasztattyák
350           Aznap mentöket hogy el ne halaszják,
Ha elhalasztják, bizon azt megbánnyák,
Az terek dolgát mert sokan jól tudják.

Vitéz Losonczi az kösségöt száná,
Nékik megeskött, vélök élne, halna,
355           Reggerre hagyá, hogy vélök indulna,
Éjjel készölne, minden készen várna.

Sőt az kimenést így rendölé, hagyá,
Az váras népét előtte bocsátná,
Ő szekereit két renddel bocsátná,
360           Az szekerek köszt népével indulna.

Derék gyalogok mind utól menének,
Reggel fő lóra vitézök ülének,
Az úr iffjai felöltösztetének,
Várból várasba úgy szépen menének.

365           Ötvenezere az császár hadának,
Kívöl lovon ül Prajko kapujának,
Egy szekérutat hattak Losonczinak,
Szájok tátva áll, mint éh farkasoknak.

Tőn indulatot kapun várasi nép,
370           Azt ott bal kézre állatá terek nép,
Szekereket bocsátá az lovag nép,
Azt jobb kézre állatá az pogán nép.

Jó Losonczi az kapun hogy kijuta,
Beglerbék Kászonval ottan közből fogá,
375           Mint két kőfal között vélök indula.
Az ő gyalogja kapun hogy kijuta,

No, az terekek szorítani kezdék,
Iffját népének ragadozni kezdék:
Jó Losonczinak hamar megjelenték,
380           Önnön apródgyát, Tomorit elnyerék.

Ottan az úrfi veszedelmét érté,
Ő vitézinek felszóval üvölté:
“Az terek hiti láttyuk itt elveszte,
De vitéz módra légyen fejünk veszte!”

385           Dob és trombiták zengeni kezdének,
Magyar vitézök mind fegyvert vevének,
Az terekekvel viadalt kezdének,
Sűrű terek köszt hamar elveszének.

Csuda vakmerő jó Losonczi vala,
390           Mindenekelőtt hegyes tört ragada,
Ő egy szancsákot ott általnyársola,
Hamar két sebben ő fogllyá akada.

Ám egy szancsáknak fogságában esék,
Annak sátorában mikor viteték,
395           Amhát basának tuttára adaték,
Az sebös vitéz eleibe viteték.

Nagy haragjában kezdé feddenie:
Mire császárnak nem akart engednie?
Erejét vélte semminek lennie.
400           “Sok vitézét, eb, erüléd vesznie!”

Eszt mongya úrfi: “Eb az ti hitetök,
Császárral, basák, békök hitetlenök,
Ha tuttam volna, oly ebek legyetök,
Sokkal több lött volna itt elvesztetök.”

405           No, basa szóla: “Hitetlenök ti vattok,
Uluma béknek mind hitöt attatok,
Másfelől utába rátámattatok,
Itt azért ebek, kelle maradnotok.”

De lám, az basa inte, félön vivék,
410           Nemes vitéznek ottan fejét vevék,
Fejét megnyúzák, szalmával megtölték,
Egy ház oromra az csontját feltevék.

Úrfiú testét basa temetteté,
Nagy kéncsnél feljebb báná és könyvezé,
415           Hogy elevent császárnak nem küldheté,
Mert két seb miatt nem élne, megérté.

Vivék az bőrét hatalmas császárnak,
Nagy hálát ada császár nagy Allának.
Az több vitézök ott mind elhullának,
420           Kik meghalának, kiket elfogának.

Megszámlálásra hagyom Úristennek
Vég Temesvárba kik ott rekkenének,
De vitézökben számost megnevezek,
Illik örökké, hogy dicsírtessenek.

425           Jelös fővitéz az Kis Kampó vala,
Ő keresztneve Alonso Perez vala,
Saianedrai neve Pétör vala,
Ő vitésségét sok csudálja vala.

Nám, jó Losonczi hogy fegyvert vött vala,
430           Vitéz Kis Kampó fegyverét ragadá,
Inte Losonczi, egyet ott levága,
Körösbe szökék, ott lőn ő halála.

Lőn az vár előtt nagy szörnyű halála,
Vitéz Battyáni Farkasnak nagy kénja,
435           Ki Temesvárba viceispán vala,
Térdben két lábát elvagdalták vala.

Várasbélieknek könyörög vala,
Hogy általlőjék, mert nagy kínt vall vala,
Estig kínlódék, fejét vötték vala.
440           Vitéz Don Gáspár bástyán veszött vala.

Vesze porkoláb Sövénházi Ferenc,
Az Csefi Ferenc és az Deli Ferenc,
Jó Macsóiai Ferenc, Horvát Ferenc,
Főhadnagy Milák, jó Haraszti Ferenc.

445           Vesze jó Deli Balázs és Rácz Farkas,
Az Deli Dömjén és Arpasitt Farkas,
Prestiochi Lukács és Pattantyús Balázs,
Az Nagy Vitális, vesze Kolbász Farkas.

Vesze egy vitéz, az jó Forgács Simon,
450           Ki vitésségét látták ott az harcon,
Benkuit Gergely és az Bradi Márton,
Vesze Nagy Egyöd és Kenézi Márton.

Vesze Nagy Gergely, Kis Kampó hadnagya,
Jó Gergely vajda, és az Miklós vajda,
455           Újszászi Sándor, jó Príni hadnagya,
Az kis Tomori, vesze Zoltán Józsa.

Vesze sebesi Nagy Pétör, Pitár Pétör,
Jó Vas Benedök és Farkasit Pétör,
Az Szabari Benedök, Boli Pétör,
460           Az Sáfrán László, némöt monstramestör.

Vesze Chlinchit György, Bornemissza János,
Vesze Horvát György, jó Szörény János,
Vesze Párnás György, jó Fekete János,
Az Moga Bálint, vesze Moga János.

465           Vesze Ábránfi Imre, Rucitt János,
Alia Imre, jó Margai Miklós,
Az Tasi László és az Tasi Miklós,
Jó Móré László, az Komornik Miklós.

Vesze Rácz István, ifjú Sulyok István,
470           Kázméri István, az jó Köchör István,
Guczit Bertalan, Becskereki Fábján,
Az Pétör ispán, Mendoza kapitán.

Vesze Újheli Pál és Váli Mihál,
Zsámbokréti Miklós, Kendörösi Mihál,
475           Jó Korlát Imre és Eszéki Mihály,
Az Lengyel Pétör, Széni Márton, Nagy Pál.

Vesze Csomboli Miklós, Párnás Lukács,
Bicskei Benedök, Pattantyús Tamás,
Az Tabdi Antal és az Ördög Balázs,
480           Vesze körösudvarheli Nagy Máté.

Vesze Barbél Máté, Szentjánosi Mihál,
Az Kevél Ferenc, Székölszéki Mihál,
Jó Bódog Ferenc és Balika Mihál,
Fekete Gergely, Fekete Boldizsár.

485           Vesze Apros Pétör és az Glesán János,
Gorbai Amborus és az Móré János,
Az Borbás ispán és az István ispán,
Az Lengyel Pétör, jó Körti Bertalan.

Vala öröme az Amhát basának,
490           Véle egyemben az császár hadának,
Ott mind fejenként Allát kiáltának.
Ez nyereségön nagy hálát adának.

Várasi népet esmét bészállaták,
Örökségében mindent bocsátának,
495           Szabadságokban mindent megtartának,
Tisztöt ott adák az Kászon basának.

Csudáját király, hogy hallotta vala,
Jó Losonczinak vesztét szánja vala,
Igyében hogy meg nem segélhette vala,
500           Mert békesség dolgát akkor futtya vala.

Ezen Baptista, Bátori Andrásval
Igen bánkódék sok könyhullatásval,
Hogy segétségvel nem lehete hadával,
Mert ellensége Moldvában lőn nagy hadval.

505           Mongyam az Pökri Annának csudáját,
Vitéz Losonczi szép társa sírását,
Öt árvájával özveggyé marattát,
Mikort megérté urának halálát.

Csak ámélkodék, magát lebocsátá,
510           Keserűségvel ő urát siratá,
Ő szép gyermökit sírva apolgatá,
Olymint ő magát ott halni bocsátá.

Az Ország Kristóf két hajadon hugával,
Príni Gábrielnek szép mátkájával,
515           Terek Ferencnek es szép mátkájával,
Ország Lászlónak megmaradékival.

Sok könnyhullással ők sirattyák vala,
Mint édesattyokat ohíttyák vala,
Úrnak két szép leánmagzattya vala,
520           Édösattyokat ők kesergik vala.

Sok jó adassék felségös királnak,
Szolgálattyáért vitéz Losonczinak,
Minden várait engedé leáninak,
Fiakká tevé ő sok jószáginak.

525           Óh, mely szertelen hallyák kesergését,
Az jó asszonnak csuda vesződését,
Ő nem ohíttya világban élését,
Mert elvesztötte édös szeretőjét.

Vigasság nem kell már semmi dolgában,
530           Ő béöltözék az fekete gyászban,
Szép gyermekivel holtig nagy siramba,
Jó hív szolgái azon színű gyászban.

Jó Losonczinak halálát ohítja
Príni Gábriel, egy fogadott fia,
535           Jó Terek Ferenc, más fogadott fia,
Sok jó barátja őtet szánnya-bánnya.

Ő elveszésén sok úr szomorodék,
Mert jószágokban sok elpusztíttaték,
Ő családjokval búdosóban esék,
540           Tisza két fele terek kézbe esék.

Ez Magyarország, sok nemes nemzetség,
Halálát száná-báná szegén kösség,
Rác, oláh, cseh, tót, sok magyar nemzetség,
Egész Erdélség, spanyol, némötség.

545           De már láttyátok magyarok kik vattok,
Hogy Temesvár volt csak jelös kaputok,
Segétségére fel sem támadátok,
Hogy elvesztétök, ládd-e mint romlátok.

Jó Losonczinak vitésségét tuttátok,
550           Mire hogy Temesvárba bocsátátok.
Néktök volt volna kívöl bisztatótok,
Ki nálunk volna mast es Temesvártok.

Derék krónikában én nem olvastam
Ily jelös úrfit, hírrel sem hallottam,
555           Ily vitésséggel veszött volna végházban,
Azért hogy méltó írnom krónikában.

Immár magyarok mind széllel pillagtok,
Hogyha lehetne már feltámadnátok,
Még es jó hittel Istent imággyátok,
560           Mert ha nem segél, majd elfogyatkoztok.

Tinódi Sebestyén írá könyvében,
Nagybódogasszon napján énökében,
Mert jó Losonczit szánja ő szivében,
Ezörötszázban és ötvenkettőben.

FINIS

[IV.] BUDAI ALI BASA HISTÓRIÁJA

Hallyátok már Ali basa bölcseségét,
Budából hadával gyakran kiütését,
Nyolc várnak, kastélnak romlását, vevését,
Az Ördög hadának bölcsen megkerülését.

5               Ez parancsolása vala az császárnak:
Míg alatta lenne Amhát Temesvárnak,
Addég Ali basa Felföld tartománnak
Ő rontója lenne ottvaló végházaknak.

Rávigyáza erre herélt Ali basa,
10             Temesvárat víja az fő Amhát basa,
Budából indula szép hadával basa,
Beszperim vár alatt lőn hamar megszállása.

Ez Beszperin vára szép püspekség vala,
Az Balatom mellett merő kövön vala,
15             Az jó Paksi János ott főhadnagy vala,
De az megszálláskor királ felé ment vala.

Ezen Ali basa nagy örömbe vala,
Álgyút igazgata, lőni parancsola.
Egy hétig az várat erősen rontatá,
20             De azzal őnéki csak keveset árthata.

Lám, benn az porkoláb jó Vas Mihál vala,
Ki miatt az basa sok kárt vallott vala,
Éjjel-nappal lőni basa siet vala,
Kitől várbéliek igen rettentek vala.

25             Tőnek hasonlást az sok gaz nép az várba,
Támadának porkoláb ellen haragba,
Az fokról zászlókat lehányák búokba,
Mind zsákmánt tevének kincsbe ott az tárházba.

Az várból gaz népek sokan kiugrának,
30             Csak kevesen porkolábbal maradának,
Erről az terekek hamar hírt hallának,
Az árulók vár köről mind levágatának.

Lőn nagy rettenése szegín Vas Mihálnak,
Hamar szót kiada, fogadá basának:
35             Békével morhástúl ha elbocsátanák,
Várat ő megadná az hatalmas császárnak.

Jó Ali basa ezt hogy hallá, eröle,
Néki fogadá; várat kezéhöz véve,
Békével Vas Mihált eleresztetteté,
40             Titkon terekeket ő utánna ereszté,

Basa hagyásából megfogák, megfoszták,
Pínzétől, lovátúl őtet megtisztíták,
Ott meg vissza az basának bémutaták,
“Kavorokhoz ment volna” – őt úgy béárulták.

45             Az tereket basa hamar levonyatá,
Előtte Mihálnak igen loholtatá,
Vas Mihált ez okkal ő megtartósztatá,
Hogy szpaiaságot császártúl nyerne, adna.

Sok foházkodással mast es jó Budában,
50             Vagy Terekországban vagyon nagy rabságban.
Úgy hidgyetök terek hitiben, szavában.
Basa onnat szálla az nemes Skambriában.

Az fövön 15 napig legelének.
Esmég jó Budából hamar készölének,
55             Szancsákok, vajdák, békök egyben gyűlének,
Tizenkétezeren álgyúkval eredének.

Vitéz Ali basa dolgába bölcs vala,
Drégel vára alatt táborával szálla,
Az vár törésére álgyúkat állata,
60             Négy álgyúja, hat taraszkja néki csak vala.

Jó vitéz Szondi György benn porkoláb vala,
Bekefalusi Gergely ő társa vala,
De akkort házához kikéredzett vala,
Az megszálláskoron el-kirekedött vala.

65             Töretni az basa kezdé Drégel várát,
Ott ám lerontatá egy szép magas tornyát,
Szondi ott elveszté egy vitéz szolgáját,
Jó Zoltai Jánost, meghala torony alatt.

Első ostromot basa nagyot tétete,
70             Ott sok terek vesze, ő nem sokat nyere,
Ezt tevé Szondi Györgynek jó vitéssége,
Ott meg akar halni, azt ő már elvégezte.

Sőt az várnak falát, tornyát igen törte.
Basa oroszfalui pappal kérette:
75             Az várat megadná, magát ne vesztené.
“Már késén költ ahhoz!” – Szondi csak eszt izené.

Sok foglya őnéki, kettőt ő hívata,
Két énökös apródgyát előállatá,
Azok előtt ily testamentomot szóla:
80             Az Ali basának két apródgyát ajánlá.

Ezen igen kéri basát őnagyságát,
Vitésségre taníccsa ő két apróggyát,
És eltemettesse Szondi Györgynek tagját,
Mert majd itt megláttyák az ő szörnyű halálát.

85             Gyorsan mind az négyet skárláttal ruházá,
Pínzzel kápájokat megtölté, megraká,
Az Ali basának szépen kibocsátá,
Ő minden morháját az közöbre hordatá,

Égeté, elveszté. Istállóba méne,
90             Jó lovait hegyes tőrrel általveré.
Lelkét az Istennek aj ánlá, ígyéré.
Nagy derék ostromát Ali basa kezdeté.

Nagy szép dárda Szondinak kezébe vala,
Sebösölve térdön állván ő vív vala,
95             Romlott toron alatt általlőtték vala,
Az fejét az hegyről alávetötték vala.

Jó Drégelnek vára lőn basa kezébe,
Szondinak az testét vivék eleibe,
Fejét keresteté, az testhöz viteté,
100           Mint oly vitéz embört nagy szépen temetteté.

Jó dícséretbe lőn Szondi vitéssége,
Feje felé írott kopját feltétete.
Ságra és Gyarmatra basa elerede,
De az két kastélba ő egy embert sem lele.

105           Ott mikoron juta Szécsén vára alá,
Szintén Szent Margit asszonnak napja vala.
Ott porkoláb Árokháti Lőrinc vala.
Azon estve várast várból gyújtották vala.

Lám, nem merék várni az budai basát,
110           Ott meghasonlának sokan az füst alatt,
Éjjel kiszökének, megyön ki szalathat,
Árokháti hallá, látá csak nyolc szolgáját.

Csakhamar utánnok ő es el-kiugrék,
De nem szalathata, mezőben ellepék,
115           Mind nyolcadmagával fogva elviteték.
Az jó Szécsén vára szépen erőssítteték,

Vala basa ezen igen nagy örömbe.
Csak háromszázan Arszlán béköt ereszté,
Busa tornyát elöl ő megkésértené,
120           Kis palánkja vala, vala Balassa Zsigmondé.

Abban kevesen, de vitézök valának,
Vitéz Tercsi Mihál porkolábja annak,
Nagy András, András deák és Szuhai István,
Mondák, hogy az tornyot halálig meg se adnák.

125           Rettenetösön bék faluját égette,
Tercsi Mihál belől erőssen lőttete.
Bék ezen haragvék, táborban siete,
Kétezeren másodnapon alája méne.

Nagy öreg két álgyút alá vonyattata,
130           Tizenkét golyóbist toronyhoz bocsáta,
Az tornyot fejekre töreté, rontatá,
Tercsi az toromba ott meg nem maradhata.

Az palánkban onnat minnyájan jövének,
Mégis ők az béktől nagy hitöt vevének,
135           Palánkot megadák, úgy elvitetének,
Kiket Buják alól békével eresztének.

Kiszálla az basa az Hollókő felé,
aborát járatá közel az vár mellé,
Az porkoláboktúl az várat kéreté.
140           Két porkoláb vala akkor az Hollókőbe:

Csák Imre porkoláb, Szaki András vala.
Imre megijedött, András vitéz vala,
Imre az basának ott választ tött vala,
Jó Hollókő várát ő megígyérte vala.

145           András hogy aszt hallá, ottan ellent monda,
Pártos drabantokkal Imre rátámada,
Hegyes tőrrel társát általveri vala,
Ha akkor ő kezét meg nem ragadgyák vala.

Sietséggel várat basának megadá,
150           Basa békével őket elbocsáttatá,
Imre magát ezzel gyűlöségbe hozá,
Őt addég kergeték, szökék Terekországba.

Táborával basa Buják alá szálla,
Porkoláb, úrképe ott Nagy Márton vala,
155           De nem az elébbi Kopasz Márton vala,
Kit jó vitéz módra régen elfogtak vala.

Ötödnapég basa erősen lőtteté,
Azért Buják falát egy cseppné sem sérté,
Császár kegyelmére es igen kéreté,
160           De nagy bátorsággal Nagy Márton nem ígíré.

Lőn köztök hasonlás, tárházát feltörék,
Éjjel kiszökének, ottvalót elvivék,
Az jancsárok őket utakon leselék,
Öket mind levágák, Mártont fogva elvivék.

165           Nagy Márton ez nap es veszni oda vagyon,
Az Ali basának nagy csudája vagyon,
Az Buják várának erős fala vagyon,
Nem hitte, hogy annak semmi módon árthasson.

Az szép nyereségen basa lőn örömbe,
170           Császár vitéziben házakban helyheté,
Hadával Budába esmég el-béméne,
Örömébe Allát mindennel üvölteté.

Kár lőn ez váraknak tőlünk elveszése,
Mert sok tartománnak lőn hozzá térése,
175           Királi felségnek nagy kárszönvedése,
176           Lőn keserűsége reá gondviselése.

[V.] ÖRDÖG MÁTYÁS VESZÖDELME

Már hallyátok vesztét az Ördög Mátyásnak,
Más nyelvvel Taifelnek nevezik és mongyák.
Kegyes királyunknak mikoron megmondák,
Felföldi végházak hogy elköltek, csúsztanak,

5               Elíra, izene fő-fő hadnagyinak:
Olasz Sforciának és Ördög Mátyásnak,
Győri és lévai szép magyar hadának,
Az végbelieknek, vitézlő hadnagyinak.

Gyorsan készülnének, ők elindulnának,
10             Hogy az végházakat megszabadítanák,
Az Ali basával ők szembe vínának,
Lévára gyülnének, ott mind egymást megvárnák.

Nám, meg elírata, izene uraknak
Kassa tartománba, vármegyés uraknak,
15             Hogy egyben gyűlnének, mind feltámadnának,
Az lévai haddal ők öszveballagnának.

Javokért, hasznokért, megmaradásokért
Gyűlnének, vívnának az ő hazájokért,
Ne vesznének mind el az nagy tunyaságért.
20             Vármegyék hogy hallák, gyűlni kezdének azért.

Ördög Mátyás királképe kétszáz lóval,
Duna elvöl Győrből hadnagyok szép hadval,
Köglövitt György, Sándor Ferenc, Dombai Mihál,
Dezsőfi Ferenc, Rátkai Pál száz-száz lóval.

25             Rágondolván Lévából es szép had vala,
Széköl Miklós, Szárkándi Pál, Sztepán vajda,
Matusnai Sebestyén, Jakosit Ferenc vala,
Ezök száz-száz lóval oly nagy szép szerök vala.

Élésmestör Sbardella Ágoston vala,
30             Váci pispök vala, ő száz lóval vala.
Kis Pukhán száz lóval, Krusit Jánosnak vala
Hadnagya Csuti Gáspár száz lovaggal vala.

Sforcia negyedfélezör taliánnal
Közikbe béjuta nagy szép gyalogokkal,
35             Maskó harmadfélszáz fegyveres lovaggal
Véglesi tiszttartó juta nagy hamarsággal.

És háromezör lanc, puskás, kopjás jöve,
Mind fegyverös vala, Lévára béjöve,
Egegre ez szép had táborral béjöve,
40             Nyolcszáz cse és hajdú ott hozzá nagy szép jöve.

Az némötök, taliánok nagy gazdagok,
Soknak őközülök vagyon aranláncok,
Sok aranforintjok, sok ezüsttallérok.
Tizenhatodnapég Egegön lőn lakások.

45             Szorgost híre jöve az Ali basának,
Hogy szép hada indult Ferdinánd királnak,
Néki nagy sok kíme tétova futosnak,
Minden hírt igazán hamar néki meghoznak.

Ő minden hadával mezőn készön vala,
50             Erre rágondola, Váccá el-bészálla,
Még az Temesvárat akkort víják vala,
Ezörötszázötvenkét esztendőben vala.

Vácból Drégöl felé az basa indula,
Egegön az Ördög Mátyás múlat vala,
55             Az vármegyéket ő igen várja vala,
Föleg várasába ők gyülekösztek vala.

Revid időn nemesek nem gyűlhetének,
Hadnagyok Ördögnek gyakran izenének,
Hogy ő feljebb lépnék, és öszvemennének,
60             De ő vélé magát basa ellen elígnek.

De lám, az vármegyék felföldi urakval
Már bégyűltek vala hétezör magokval.
Immár basa vala nagy ólálkodásval,
Az két had ne lenne hamar szömben egymásval.

65             Ördög felbocsáta álgyúk eleibe,
Kiket Zólyom felől királ nékik külde,
Rátkait, Köglevityöt, Matusnait küldé,
Hogy Kékkő váránál ők találjanak egybe.

Vannak az Bozóknál álgyúkkal, meghallák,
70             Egegről az hadat ők es kiszállíták,
Elöljárót, ötszáz huszárt bocsátának,
Azután az lovag fegyverösök valának.

Gyalog háromezör lanckenet indula,
Negyedfélezör olasz az után vala,
75             Nyolcszáz hajdú, cseh utánok indult vala,
Élésszekerek köszt hét taraszk vélök vala.

Hatszáz huszár ott utoljáróba vala,
Az palásti mezőn tábort jártak vala,
Basa táborával már Szilvásnál vala,
80             Ezör lovon való tereket elbocsáta,

Az királ hadát kímöljék, megkörüljék,
Aszt az utoljáró huszárok megűzék,
Igen harcolának, egy fejet vevének,
Fogva egy tereket hozának, ott nyerének.

85             De lám, az fogoly általjába megmondá,
Hogy az basa vélök ott szömbe megvína,
Valakinek Isten nyereségöt adna.
Véli Ördög Mátyás, hogy nagy bölcs ember volna.

Az Szent Lőrinc napján reggel az terekek
90             Elöl eljutának, nagy harcot tevének,
Németök taraszkból igen lövöldeznek,
De azzal magoknak ők hasznot sem tevének.

Nám, ellövék Dezsőfi Ferenc bal lábát,
Lova ott meghala, két ló köszt ő magát
95             Elvivék, utába láták ő halálát,
Sok jámbor megbáná ez vitéznek halálát.

Az harcon mindkét fél oly igen forgódnak,
Kik ottan meghalnak, kik fogllyá akadnak,
Három taraszkot nyerének, elhozának,
100           Hogy kin az magyarok, németök vigadának.

Kárt az terekekbe magyarok tevének,
Mert sok főterekek az harcon veszének,
De magyarok közül két fővitéz esék:
Dombai Mihált, Sándor Ferencöt elvivék.

105           Bátorságok vala ott az huszároknak,
Negyven válogatott jó taliánoknak,
Szükség hozá, huszárok megfutamának,
Taliánok egy mesdecskébe szorulának.

Elbamlák terekek az taliánokat,
110           Háromszázan vélök kezdének viadalt,
Igen vitészködnek, ölének sok pogánt,
Budai kincstartót megölék, az főpogánt.

Viadalokban ők megfárattak vala,
Hogy megsegéllenék, igen üvöltik vala,
115           Az magyar vitézök ráökleltek vala,
Az spaniolokat éppen elhoszták vala.

Lőn az basának délbe elérközése,
Tizenkétezör nép, tizennégy taraszk véle,
Az ő szép tábora vagyon megszörözve,
120           Sokat taraszkokból két fél lövének szömbe.

Csakhamar egy falka népét elbocsátá,
Az királ táborát hátul elbocsátá,
Terek egy hegyecskén gyalognépet láta,
Nyolcszáz hajdút, csehöt elbamla, mind levágá.

125           Ímé aszt háromszáz fegyverös meglátá,
Ottan az terekre rejája indula,
Az tereket hamar kétfelé szakasztá,
Terek megfutamék, sok bennök ott elhulla.

Ezután fegyverösök alászállának,
130           Helyekre táborba esmég béállának,
Hagyá hadnagy: huszárok hátra állanának,
Fegyverös seregöt ott elöl állatának.

Németök, taliánok elöl állának,
Eleikben taraszkokat vonyatának,
135           Az győriek szárnyul melléköl állának,
Taraszkból mindkét fél sok golyóbist szórának.

Mely gonosz szerencse ott nékik adaték,
Csudaképpen álgyúpor ám felgyútaték,
Terekek örülnek, Allá kiáltaték,
140           Az királ szép hada azzal megrémölteték.

Ördög ő taraszkit visszatérítteté,
Basa nagy felszóval Allát üvöltete,
Egy csöppöt sem vára, ott rájok erede,
Az lanckenet némöt először futni kezde.

145           Győri, lévai had utánnok futamék,
Az derék seregöt ám megkörnyűközék,
Az terekek miatt nagy sok levágaték,
Egynéhán ezör ő bennök ott fogllyá esék.

Királ szép hadában mind zsákmánt tevének,
150           Királ hadnagyiba ott fogllyá esének,
Királképe Ördög Mátyás ott elesék,
Az talián hadnagy Sforcia fogllyá esék.

Elfogák Dombait és Sándor Ferencöt,
Levágák Sbardella Agoston pispököt,
155           Jó Borsai Miklós, az kis Pukhon veszött,
Az jó Sőli Farkas, Rozson Kristóf elesött.

Rettenetös veszedelem ez lött vala,
Ki az jó királnak keserves kár vala,
Ördeg Mátyást Budára bévitték vala,
160           Zászlója, dobja, sípja, trombitása vala.

El alá viteték az terek császárnak,
Ott lőn szörnyű halála Ördög Mátyásnak,
Saccolása meglőn olasz Sforciának,
Tizenhatezer aranyat ada basának.

165           Vala ezön basa igen nagy örömbe,
Éjjel-nappal vagyon nagy készülésébe,
Szándékja Szolnokot, Egröt ő megvegye,
Mind lengyel határig ez országot elnyerje.

Lőn ez időközbe benn Moldva földében,
170           Illyés vajda készüle ötvenezörön,
Terekkel, oláhhal Erdélnek földében,
Rablást és égetést tegyen királ földébe.

El-beüte az Ojtozon hamarságval,
Torja várasánál szálla táborával,
175           Onnat száguldót bocsáta szertartásval,
Háromszék aljába járnak nagy jargalásval.

Szepsi, Kízdi és Orbai szék aljába,
Hermán, Prásmán várasa lőn felgyújtásba,
Az föld népe mindenfelől nagy futásba,
180           Terek, oláh jargal szabadon az országba.

Ebben hogy híre lőn két vicevajdának:
Idenfi Lászlónak és az jó Bánk Pálnak,
Ország negyedrészével ők támadának,
Kolozs, Doboka, Ózd, Küköllő indulának.

185           Lám, eszt az terekek mikoron megérték,
Megvárni nem merék, ők futamást vőnek,
Sepsit, Kízdit, Orbait rablák, égeték,
Nagy sok kárt tevének, azzal ők kimenének.

Jó Idenfi László, Bánk Pál sietének,
190           Őket az havasig erősen kergeték,
Sokat levágának, kiket érhetének,
Az terhös terekben havasokban vesztének.

Pétör vajda fia, Illyés eszt müvelé,
Hívségét császárnak ő ezzel jelönté.
195           Azonba Temesvár, Losonczi elvesze,
Lippa, Solymos vára meg csudaképpen vesze.

Pórul cselekedék, ki porkoláb vala,
Aldanai Bernáld, ki Nagy Kampó vala,
Mihelt Temesvárnak veszését meghallá,
200           Lippából, Solymosból hamar ő el-kiszálla.

Amhát basa hallá, oly igen csudálá,
Mint lakóhelyébe könnyen belészálla,
Élése, álgyúja benne éppen vala,
Sok ezer forint kárt ott királ vallott vala.

205           Sőt az Ali basa az nagy Amhát basát
Ő szorgalmasztatja, indíccsa nagy hadát,
Hogy ők megszállanák Szolnok, Egör várát,
Annét nem múlatnak, mint vég Temesvár alatt.

Ottan elindula az nagy Amhát basa,
210           Szolnokot megszállá elöl Ali basa,
Húszezör népével álgyúkkal megszállá,
Egy hétig lőtteté, de ő azzal sem árta.

Lám benn főporkoláb Nyári Lőrinc vala,
Véle sok jó legín hetedfélszáz vala,
215           De sokféle nyelvön való népe vala,
Kik között pártolás, meghasonlás lőtt vala.

Jó álgyú és taraszk huszonnégy benn vala,
Szolnokban szakállos másfélezör vala,
Spaniol puska es másfélezör vala,
220           Ezökhöz való por nyolcszáz mázsa ott vala.

Mázsával vas, ón, tözesszerszám sok vala,
Golyóbis és kötél szántalan sok vala,
Sok ezör forintba királnak áll vala,
Kiket az Szolnokban mind ott vesztöttek vala.

225           Oly igen szép, erős Szolnok vára vala,
Egyfelől az Tisza alatta foly vala,
Másfelől az Zagyva alatta foly vala,
Vár alatt az két víz öszveszakadva vala.

Sőt az felszél felől nagy árokja vala,
230           Három szegén három erős bástya vala,
Csak nagy magas töltés néki fala vala,
Házak az töltésből ki nem láccanak vala.

Szolnok alá Amhát basa hogy eljuta,
Mezőt egy mélyföldig népével szállatá,
235           Az császár táborát rajta megjáratá,
Sátorit vonyatá, zászlóit felállatá.

Oly nagy zöngés-bongás az táborban vala,
Harangok, csengetők ott konognak vala,
Sípok, dobok, trombiták harsagnak vala,
240           Szélét-hoszját az nagy hadnak nem látják vala.

Látják várbéliek, borzadoznak vala,
Losonczi veszése mind eszökbe vala,
Ők ott alattomba súgnak-bógnak vala,
Hogy bölcs vezérjök nincs, aszt ők orrolják vala.

245           Nem adának helt világi tisztösségnek,
Az császár hadátúl ők megrettenének,
Azon éjjel várból ők mind kiszökének,
Szent Mihál hónak negyednapján ellépének.

Ott eszébe vevé Nyári Lőrinc magát,
250           Hogy mind pusztán hatták jó Szolnoknak várát,
Azon megijede, ő sem bízá magát,
Ő es pusztán hagyá az Szolnoknak kapuját.

Keserög magába, megálla utába,
Gondolkodni kezde az ő nagy búvába,
255           Jobb néki meghalni Szolnoknak várába,
Hogy nem szégyönére élni itt ez világba.

Eltére, béméne Szolnok kapujába,
Halálát végezé nagy bátorságába,
Azomba az terek indula hajnalba,
260           Még nem tuggyák vala, hogy senki nincs Szolnokba.

Legottan ostromnak ők megindulának,
Az várba nagy föstöt ám ők meglátának,
Megérték, az várból hogy kiugrottanak,
Az vár kapujára ők hamar rohanának.

265           Vár kapuját Nyári Lőrinc megállotta,
Vitéz módra vélök ott viadalt tarta,
Sok terek elbamlá, ő fogllyá akada,
Az futó gyalognép nagy sok vesze, meghala.

Ezen lőn öröme ott az főbasának,
270           Hogy Szolnok vára lőn kezébe császárnak,
Örömökben Allát, Allát kiáltának.
Sok szerszámot várvíváshoz ott találának.

Szorgost készölének Egör vára alá,
Szégyen-vallania ők sietnek vala,
275           Abból es kiszöknek, mind azt vélik vala,
Sőt ő szerencsájok ott visszafordult vala.

Ezön kérönk Atyaúristen tégödet,
Kegyösön hallgasd meg hív körösztyénidet,
Téríccsed meg pogán ellen szerencsénket,
280           Roncs meg és elveszesd az fene tereket.

Sok dícséretöt hogy tenéköd monthassunk,
Az te szent igédben hallgassunk, tanuljunk,
Jámbor életönkkel benne mi megtarcsunk,
Te szent országodba véled öszve vigaggyunk.

285           Ennek lőn írása az jó Kolozsvárba,
Tinódi Sebestyén könnyomtatásába,
Szerzé nagy búvába egy hideg szobába,
288           Gyakran fú körmébe, mert nincs pínz tassolyába.

FINIS

[VI.] EGER VÁR VIADALJÁRÓL VALÓ ÉNEK HISTÓRIA

Tinódi Sebestyén deák Kassába,
Ferdinándus királnak hív voltába,
Egri várnak csuda szerencsájába,
Vitézeket írja krónikájába.

Ti magyarok már Istent imádgyátok,
És őnéki nagy hálákat adgyatok,
Jelösben Tiszán innét kik lakosztok,
Egri vitézeknek sok jót mongyatok.

5               Ím egy krónikát mondok, meghallyátok,
Talám mássát soha nem hallottátok,
Magyarok, végházban sem szolgáltatok,
Eger várát mint mast oltalmazátok.

Nem emberi hatalom eszt mívelé,
10             Mert csak Úristen hatalmát jelönté,
Ez világ hatalmát semmijé tevé,
Terek császár erejét szégyöníté.

Óh, mely jelös hat csudák történének,
Krónikában hasonlók sem leletnek,
15             Kikről világvégig megemléköznek,
Magyarok közt mely veszödelmek lőnek.

De egy csuda az János király fia,
Országából annyával búdosása,
Kiből ez országnak lőn bódulása,
20             Török császár miatt nagyobb romlása.

Jelös dolog más az Lippa vevése,
Ulumán béktől meg visszanyerése,
Mert az magyar végház visszavevése,
Terek kézből soha nem volt nyerése.

25             Sőt harmad csuda Fráter György halála,
Viadal nélkül lőn szernyű halála,
Ily nagy úrnak lött volna így halála,
Nem olvastam hasonlót krónikába.

Elveszése nagy szegedi szép hadnak,
30             Negyedik csudája mennyei Úrnak.
Ötödik lőn jó Losonczi Istvánnak,
Tömösvárba lőn halála úrfinak.

Bátor légyen hatodik nagy csudája,
Isten mint lőn Egörnek megtartója,
35             Kiről énököm lészön megvallója,
Csendességben csak légyen meghallója.

Ebből, vitézök, sok jót tanulhattok,
Szállott házba mi szükség, meghallyátok,
Minden igyetökben mint forgódgyatok,
40             Hogy jó hírben, névben maradhassatok.

Sok jó adassék memből vitézöknek,
Kiktűl megtartaték vára Egörnek,
Rabságtúl maratta ez földi népnek,
Bora, kenyere hegyeknek, völgyeknek.

45             Ti hallyátok Egör istóriáját,
Ne bánnyátok én szóm szaporodását,
Mert négy részre osztom ennek mondását,
Hogy bévebben ércsétök nagy csudáját.

Írom első részében Egör várát,
50             Ő állását és minden rendtartását,
Az többibe az erős ostromokat,
Porfelgyúlást, terek szégyenvallását,

Írnak vala másfélezörnegyvennyolcba,
Szent Jakab hónak huszadik napjába,
55             Egör vára lőn jó királ számába,
Érté királ Egröt nagy pusztaságba.

Elválasztá egy jámbor hív szolgáját:
Az ruszkai jó vitéz Dobó Istvánt,
Mint főporkolábját, udvarbíráját,
60             Jó Zay Ferencöt, más porkolábját.

Negyvenkilencben mikoron írnának,
Esmég foglalák az Oláh Miklósnak,
Főpispöknek, főkancelláriusnak,
Ötödnapján az Bódogasszon hónak.

65             Dobót, Zayt akkoron megesköték
Őfelségének, országnak, pispöknek,
Eger várban hogy ők hívök lennének.
Ötven esztendőben mikor élnének,

Egri sereggel Szolnokot foglalák,
70             Királ akarattából megcsinálák,
Vitéz Zay Ferencöt benne hagyák,
Ki jól szolgála, sok jámborok vallyák.

Az jó pispek ötvenegy esztendőben
Vitéz Mecskei Istvánt egri tisztben
75             Dobó István mellé mindön igyében
Választá, szolgálna jó hívségében.

Királnak, pispöknek meghitözének,
Hogy Egerben nagy hívséggel lennének,
Viszont király és pispök felelének:
80             Szükségökben segétséggel lennének.

Csuda szép helyen Egör vára vagyon,
Az völgyre fekszik egy hegyorozaton,
Északra ellenbe Királszéki vagyon,
Napkeletre egy nagy magas hegy vagyon,

85             Arról bénézhetnek várban szabadon,
Napkeletről alámeneti vagyon,
Dél felé nemmén szép mezőcske vagyon,
Dérről fekszik váras, egy völgybe vagyon.

Sőt várasnak vala tapasztott palánkja,
90             Annak vala négy kimenő kapuja,
Egör víznak által benne folyása,
Napnyugatról az káptalan klastroma.

Sok épölése benn az várnak vagyon,
Dérről, váras felől nagy bástya vagyon,
95             Varkucs Tamás rakatta kapu vagyon,
Közel napnyugatra egy toron vagyon.

Ahhoz közel egy erős kőbástyája,
Kit jó Dobó István rakatott vala,
Azon belől egy szép erős palánkja,
100           Az kaputúl nagy bástyáig az vala.

Benn, ezök közt vagyon egy földárokja,
Kapupalánk mellett egy nagy domb vala,
Tetejére kasokat raktak vala,
Kiről álgyúk kétfelé járnak vala.

105           Az után régi nagy földdomb más vagyon,
Napnyugat között, észak között vagyon,
Vár szegletin, tetején sok kas vagyon,
Tapasztott palánkval kerítve vagyon.

Fenn az aránt belől mellette vagyon
110           Azon szegletön egy kőbástya vagyon,
Az az tömlöc, hossza északra vagyon,
Az mellett északról sok szép ház vagyon.

Ez paloták alatt külső kőfala,
Kőfal belől egy sövénpalánk vala,
115           Paloták végében egyenös kőfala,
Fal végében az Sándornak bástyája.

Régön Príni Péter kettészakasztá,
Az nagy várat fallal általrakatá,
Az monostort belső várba hagyatá,
120           Szanktuáriomát egy bástyának hagyatá.

De az külső részt más várnak hagyatá,
Szanktuáriomig egy nagy töltést hagyata,
Kin sok álgyú három felé szolgála,
Napkeletre, hegyoldalra, északra.

125           Ím az szanktuáriomba alkottak,
Teteiglen baronából felróttak,
Egy nagy töltést vitézök csináltanak,
Az tetején töltött kasok állának.

Nagy szép álgyúk arról délre szolgálnak,
130           Napkeletre és északra szolgálnak.
Egy emölcsős kapu mellette annak,
Kin az kilső várba ki s be ott járnak.

Az kaputúl fogva szegletig vala,
Az megmondott egyenös kőfal vala,
135           Az fokiglan belől mind töltés vala,
Azzal egyaránt egy nagy töltésdomb vala.

Nám, azon es töltött kasok valának,
Tetejébe egy palánkot fonának,
Belső várba hegyről bé ne lássanak,
140           Napkeletre álgyúk ormat szolgálnak.

De az Sándor bástyátúl szegletig
Az fal kívöl egy nagy árok mindvégig,
Onnat egy egyenös fal nagy kapuig,
Közepötte egy tornyocska ott nyukszik.

145           Vég az épüléséről belső várnak,
Már hallyátok mondom az külső várnak,
Északról vagyon Sándor bástyájának
Egy egyenös fal, által rakott kőfalnak,

Sőt árokját bérekesztötte vala,
150           Falon, árok kívöl, az kilső várba,
Kit Csabi bástyájának hívnak vala,
Mert mikor Csabi István bírja vala,

Két részre ott szakasztani akarta,
Az egy várból, hogy kettőt alkottatna,
155           Mel bástyánál el-kimégyen északra
Egy szeglet, ki palota kilső kőfala.

Innet az Csabi bástyájátúl fogva
Vékon kőfal mégyen az hegyoldalra,
Az szegleten egy kerek torony vala,
160           Kinek dereka belől rakott vala.

Régen Bebek Imre rakatott vala,
Más szegleten bástyát építött vala,
Bebek bástyájának azt híják vala,
Ez két szeglet kilső várnak vége vala.

165           Az Bebek bástyájátúl tér meg alá
Vékon kőfal ó kapu bástyájára,
Az bástyán egy vékon kőtorony vala,
Ki alatt az régi ó kapu vala.

Lejt még alább egy régi keskön kőfal,
170           Az szegleten dérről nemmen az fennáll,
Az belső várhoz szépen foglalva áll,
Kívöl az árok bérekesztetve áll.

Nám, az kilső várnak keskön rakása,
Kívöl vagyon egy kis keskön árokja,
175           Belől az Csabi bástyájátúl fogva
Mind ím ez megmondott szegletig vala.

Ám egy erős palánkot alkottanak,
Mellette fiúpalánkot állattak,
Aszt erőssen földdel megrakták, nyomták,
180           Gyakor bástyákat abban alkottanak.

Kapu bástyájában es ilyen módon
Palánk, kőfal között nagy árok vagyon,
Gyakor helyen általszaggatva vagyon,
Az töltésből gyakor lövőhel vagyon.

185           Helyre, oltalomra minden megvala,
Vár árokjátúl egy palánkja vala,
Aszt régi ó kapuig fonták vala,
Viszont az kőfaltúl más palánk vala.

Ím az meg visszamégyen az árokra,
190           Ne lőhessenek emelcsős kapura,
Hegyekről es ne lássanak az várba,
Ez palánkok lőnek ott nagy hasznokra.

Vége vagyon Egör vár állásának,
Kívöl, belől épejtött munkájának.
195           Immár mondom bennvaló tiszttartóknak
Készölésöket ellenök basáknak.

Vitéz módra porkolábok Egörben
Dobó és Mecskei István az tisztben
Forgódnak, takarnak mindent hertelen,
200           Másfélezörötvenkét esztendőben.

Ol gyakorta hallnak veszedelmeket,
Végházaknak terek miatt vesztöket,
Sok magyar vitéznek elesésöket,
Az császárnak foglalják ő földöket.

205           Losonczi István elesött hadával,
Temesvár elkölt Lippával, Solmosval,
Maros két fele Csanádnak várával,
Tejjel-mézzel folyó tartományokkal.

Temesközbe nyukszik az Amhát basa,
210           Véle beglerbék és az Kászon basa.
Tiszán innet és Dunán túl egy basa:
Az budai beglerbék, Ali basa.

Az Balaton mellett Beszperín várát
Megvevé, császárnak tartá az házat,
215           Onnat siete, elkelé az Dunát,
Az Felföldön vőn ő egynéhán házat.

Basa méne meg ő lakóhelyébe,
Ferdinándus király ez idő közbe
Egy szép hadat bocsáta segétségre,
220           Ördög Mátyás hadnagy ott az seregbe.

Ali basa eszt bölcsen megkerülé,
Megveré, elveszté, semmié tevé,
Meg helyébe Budába ő béméne,
Gondolkodik, Egröt mint megvehetné.

225           Egri bánok kímöktűl mindent értnek,
Mint az basák hogy Egré igyeköznek,
Vitéz módra ők meg sem rettenének,
Viadalhoz ők oly igen szörződnek.

Gondolják, láttyák az várnak nagy voltát,
230           Ahhoz képöst népnek ott kevés voltát,
Hogy jobban tarthassák Felföld kapuját,
Az király végházát, jó Egör várát.

Rágondolván, leveleket küldének
Felségös királnak, Miklós pispöknek,
235           Felföldi uraknak, az vármegyéknek,
Segétséggel légyenek vég Egörnek.

Igen kevesen az várban volnának
Helyhöz képöst, mert nagysága az várnak.
Az vármegyék várasában Szikszónak
240           Győlést tőnek, hogy arról szóllanának.

Jó Mecskei Istvánt Egről bocsáták,
Inté őket: segétségre gondolnának,
Ha békével hon lakni akarnának.
Megcsúfolák, néki oly szót mondának:

245           “Vártartásra ha elegek nem voltatok,
Mire egri tisztben ti marattatok?
Azért ha az koncával jóllaktatok,
Az levét es reá ti megigyátok.”

Azt hogy hallá István, nyelvét harapá,
250           “Elég válasz” – ő magába azt mondá.
Hamar ez válasszal Egré bészálla,
Bizodalmok vala csak az Krisztusba.

Rendtartással várbéli nép ez vala:
Vár jövedelméből kétszáz lovagja,
255           Az mellett benn vala kétszáz drabantja,
Nyolcvannyolcat mellé fogattak vala.

No, az várhoz tartozó tiszttartókat
Béhívaták, negyvenhat lovagokat,
Pispökség jószágából parasztokat
260           Hívatának száztíz jó puskásokat.

Az jó király hamar Egré írata,
Két vitéz tiszttartóját bátorítá,
Minden kegyelmével magát ajánlá:
Népével megsegélli általjába.

265           Királ parancsola Pető Gáspárnak
Zoltai Istvánnak, lovag hadnagynak,
Az jó Bornemissza Gergöl deáknak
Parancsola mint gyalog hadnagyának:

Csakhamar ők Egörben szoruljanak,
270           Ez országnak ott híven szolgáljanak,
Az porkolábokkal együtt szóljanak,
Egymást értvén szeretettel lakjanak.

Jó Pető Gáspár méne negyven lóval,
Mert elszüktek vala egynéhán lóval,
275           Jó Zoltai István méne negyven lóval,
Gergöl deák harmadfélszáz gyalogval.

Uraknak, az felföldi vármegyéknek
Királ írata, mint jó híveinek:
Oltalmára gondolnának Egörnek,
280           Ha kívánnák megmarattát földöknek.

De lám, urak erre rágondolának,
Egör várába népet bocsátának,
Huszadból Borsod vármegyéből adának,
Ötven puskással Bolyki Tamást adák.

285           Abaúj vármegyéből elbocsáták
Koron Farkast, ötven gyalogval adák,
Príni Ferenc, Mihál, Nagy Borbást adák
Huszonöt puskással, jókkal bocsáták.

Hamar Serédi György Kendi Bálintot
290           Elbocsátá, véle ötven drabantot,
Regécből es az Fekete Lőrincöt,
Véle bocsáta tizennégy drabantot.

Szabad várasok Lökös Mihált száz gyalogval,
Báthori György Nagy Pált harminc gyalogval,
295           Jászai prépost az Jászai Mártonval
Elbocsátá negyvenegy gyalogjával.

Elbocsáták Bor Mihált jó puskásval,
Sáros vármegyéből hetvenhat gyalogval,
Szepes vármegyéből Szenci Mártonval
300           Egörbe bocsáták negyven drabantval.

Rágondolván, Ung vármegyéből vala
Szalacskai György, és Nagy Imre vala,
Tizennyolc gyalogval Egörben szálla.
Homonnai Gábrielné es bocsáta,

305           Ez Somogyi Ferenc, Nagy Tamás menének,
Huszonnégy gyalogval Egré érének,
Szolnok szállása előtt béeskőnek
Királnak, országnak és az pispöknek.

Nagy káptalannak vala száz drabantja,
310           Kiket bé nem kérhetének az várba,
Várbéli fizetésre hívják vala,
Egyesség felé ők oszlottak vala.

Csak Figedi Jánost lovag gyalogval
Bocsáták csak huszonheted magával.
315           Ezután Gömörből Kis Pétör Antal
Juta Egré ötven puskás gyalogval.

Jutának erős Kassából drabantok,
Kit királ hagyá: “Szolnokban bocsássátok.”
Késén jártak, mert már elcsúszott Szolnok,
320           Egör várban menének az jámborok.

Az hadnagyok kösztök az ki ott vala,
Epörjesi jó Blaskó Antal vala,
Zádornik Amborus, Janicskó vala,
Kétszázharminc puskás gyalog az vala.

325           Az jó Serédi György hamar bocsáta
Kétszáz drabantot jó Egör várába,
Kiknek egész hópénzt ada Kassába,
Holtig lennének benn hív szolgálatba.

Az rossz népek hallák hírét tereknek,
330           Nagy féltökbe bémenni nem merének,
Megtérének, Kassában hogy lépének
Másfélszázan mind vasban veretének.

Az jó Serédi György nagy haragjában
Egynéhán holnapig kínzatá vasban,
335           Ő kezdettől fogva volt hív voltában
Ferdinándus mellett minden dolgában.

Jobbikat lám köztök elfelettök volt,
Néma barátoknak négy gyalogjok volt,
Azokat es ott béeskötteték volt,
340           Viadalhoz holtig ott minden kész volt.

Az vitéz Dobó István meggondolá
Szállott házba mi szükség ott benn volna,
Az völgyről, Felnémötről felhívatá
Egör várasból, Tályáról hozatá.

345           Barbélyokat tizönhármat hívata,
Három lakatgyártót és négy kovácsot,
Kerékgyártót, öt ácsot, kilenc molnárt,
Nyolc mészárost és egyéb férfiakat.

Az száztíz gyaloghoz esmét hozának,
350           Hetvenöt parasztnépet számlálának,
Egri, tályai bírákkal jutának,
Kiknek az várba mind tisztöt osztának.

Valának szorgalmatosok tisztökben
Falukról es parasztok harmincnégyen,
355           Sütőasszonnépek es tizennégyen,
Egyéb asszonyok, gyermekök negyvenöten.

Ím az sok pap közzöl csak egy vált vala,
Ki benn marada, az Bálint pap vala,
Másik egy futott pap, Márton pap vala,
360           De prédikállani nem tudnak vala.

Tuttomra vagyon mindennek sommája,
Hatvanöt héán kétezör lélök vala,
De még ezekbe sok elszökött vala,
Az jámbora bátor szívvel benn vala.

365           Ez idő köszt Ali basa írata,
Amhát basát, beglerbéköt hívatá,
Hogy Szolnokot, Egröt ő megszállaná,
Kikben tuggya, egy magyar meg sem várná.

Szolnok alá Ali basa bészálla,
370           Amhát basa nagy hadával eljuta.
Szolnokból kiszökének, belé szálla,
Szent Mihál hónak negyednapján vala.

Egy levelet Amhát basa írata,
Egy szegén embertől Egré iktatá,
375           Jó Dobónak, Mecskeinek béadá,
Levélhozót ottan vereték vasba.

Vitézöket porkolábok bégyűjték,
Hallásokra levél magyaráztaték,
Azon levelet királnak felköldék,
380           Akkor köztök ily szörzést végezének:

Közikbe ha többet béköldenének,
Levélhozót bátor béeresztenék,
De az levelet tőle el se vennék,
Kösség előtt véle megégettetnék.

385           Ez es kösztök akkor lőn elvégezve:
Senki az szálláskor ki ne üvültene,
Se jót, se gonosz szót ki ne ejtene,
Senki ketten-hárman ne súgna-settegne.

Tulajdon fejével érte fizetne,
390           Valaki ez szörzésnek nem engedne.
Az két főkapitán arra felelé:
Több hadnagyok nélköl semmit értene,

Jó szertartással ők egymást értenék,
Egy tanácsból mindent, jót végeznének,
395           Vármegadás felől ki csak emlékeznék,
Vagy fő, vagy kösség, érte megöletnék.

Reá felelének, mind jóváhagyák,
Nagy örömmel az császár hadát várják,
Segétségét Úristennek csak várják,
400           Benne bíznak, életöket jobbítják.

Ily szép levelet írt vala az pasa:
“Én, ki vagyok natúljai Amhát pasa,
Az hatalmas császárnak főtanácsja,
Főkapitánya és gubernátorja.”

405           Az két porkolábnak köszön, eszt írja:
Temes, Maros két felét mind elbírta,
Az császárnak hatalmában hajtotta,
Párkán, Szolnokot es néki foglalta.

“Császár akarattából titeket intlek,
410           Híven engeggyetök őfelségének
Egör várát, várasát engeggyétök,
Mel basát én küldök, béeresszétök.

Rágondolván, engödelmesök lésztök,
Én es hitemre fogadok tinéktök:
415           Az császártúl minden jót nyerök néktök,
Jószágtok minden megmarad tinéktök.

Olyan szabatságban tartlak titöket,
Mint régi királyok, örökségtöket,
Mindentűl megoltalmazlak titöket,
420           Ezen adom én hitös pecsétömet.

Noha engödelmesök ti nem lésztök,
Az császárnak haragjában ti lésztök,
Ki miá ti fejetöket vesztitök,
Erre választ néköm hamar tegyetök.”

425           Isten vala az jámbor vitézökvel,
Maradának csendesz merész szívökvel
Az hadnagyok vígak az vitézökvel,
Bisztatnak, tanítnak szép beszédökvel.

429           Első része krónikának szép rendvel.

MÁSOD RÉSZE

430           Immár lészen vártáknak elosztása,
Vitézöknek nevök elszámlálása,
Az basáknak Egör alá szállása,
Nagy romlása és gyakor ostromlása.

Magyarok, vitézök Egör várába,
435           Főhadnagyok vannak nagy forgódásba,
Vitézöket vártákra elosztásba,
Mint cselekeggyenek, megtanításba.

Mondám, főhadnagy vitéz Dobó István,
Néki társa vitéz Mecskei István,
440           Pető Gáspár, vitéz Zoltai István,
Vitéz Gergely deák ott jól forgódván.

Az káptalan hadnagya kösztök vala,
Jó Figedi János forgódik vala.
Vártaosztásnak ilyen móggya vala:
445           Béjáró kapunál kezdötték vala,

Rajta az új bástyáig meghagyának,
Az bástyával öszve béállatának,
Egy héán száz drabantot ott hagyának,
Azok előtt négy főlegént hagyának.

450           Lám, jó Pestyéni János egyik vala,
Kusztovitt Horvát György második vala,
Gasparit Mihály, Horvát Gergöl vala,
Egyik vártát ezök őrizik vala.

Ez új bástyán fölül tömlöcbástyába,
455           Ugyanottan egy erős földpalánkba,
Száznegyvenegy drabant álla azokba,
Négy főlegín azok közé béálla:

Szertartással Nagy Bálint és Nagy Antal,
Filöp Dömötör, Kálmán porkolábbal.
460           Tömlöctől fogván közép kapuiglan,
Kapu nélkül, az Sándor bástyájával:

Ezökbe százhúsz drabantot hagyának,
Vitéz Istvánt, Filöp Andrást ott hagyák.
Gyulai György, Liszkai György állának
465           Közép kapun, nagy kapuig hagyának.

No, százöt drabantot ott állatának,
Baksai Tamást, Horvát Mihált hívaták,
Nágoli Urbán, Szólláti György jutának,
Negyed vártára négyen béállának.

470           Vala két magas tornya monostornak,
Kikre húsz drabantot felállatának.
Ez négy vártája vala belső várnak.
Négy vártája ismég az külső várnak.

Az Csabi bástyájátúl fogva vala,
475           Az szeglettoronig egy várta vala,
Bástyába, toromba állaták vala,
Tíz héán száz drabant béállott vala,

Rédei Ferenc, Kis Dienös vala,
Nagy János, Vitéz János vélök vala.
480           Bebek bástyájátúl, szeglettől fogva
Másod várta az ó kapuval vala,

Több drabantot ezökbe állatának,
Százharmincot, négy főlegént hagyának:
Gersei Benedök, Nagy Mihál jutának,
485           Kusztos Balázs, Tegnyei Pétör állának.

Az ó kaputúl fogva szegletig álla
Ötvennyolc drabant, négy főlegén álla:
Szabolcskai Mihál, Gálházi vala,
Farkas János, Baronya György vala.

490           Keskön kőfal belső vár szegletig vala,
Harmincöt jó drabant azon áll vala,
Vince ispán, Tardi Pétör ott vala,
Kóródi Máté, Tetétleni Pál vala.

Négy álló seregöt ők állatának,
495           Belső várnak belső piacán hagyának,
Kiben főlegényök, drabantok, katonák
Kétszázhatvankilencen ott valának.

Azok előtt jó Vajda János vala,
Dobó István lovag hadnagya vala,
500           Zádornik Amborus gyalog hadnagy vala.
Belső várnak más piacán es vala,

Készön más álló sereg ott áll vala,
Abban kétszáztíz jó legén áll vala,
Iváni György ennek előttök vala,
505           Blaskó Antal, Epörjesi Janicskó vala.

Ez két álló sereg igazgatója,
Gondviselője jó Mecskei vala.
Kilső várban, kapu előtt áll vala,
Harmad álló seregben százegy vala.

510           Lám ennek gongya és igazgatója
Az jó Pető Gáspár előttök vala,
Gömöri hadnagy: Kis Pétör Antal vala,
Az álló seregben Petővel vala.

Oly szép sereg fenn külső várban vala,
515           Kétszáznyolcvan legén benne jó vala,
Gondviselő, előttök járó vala:
Bornemissza jó Gergöl deák vala.

Száz-száz legén előtt hadnagy ott vala:
Az vitéz Soklyósi Nagy Albert vala,
520           Másik jó Ardai Nagy Antal vala,
Kik jámborul végig szolgáltak vala.

Zoltai István es ott hadnagy vala,
Jó Figedi János vélök ott vala.
Vitéz Dobó István gongya nagy vala,
525           Az álgyúkhoz őt választották vala.

Törésöket, belsőt, kilsőt, vártákat,
Mindenfelé lásson minden dolgokat,
Romlásokra tölteni sok kasokat,
Mestörnépnek lássa ő munkájokat.

530           Az parasztnépnek jobb részét választák
Álgyúk mellé és töltenie hagyák.
Pattantyúsok csak kilencen valának,
Forgódának, jámborul szolgálának.

Sőt az vártarendölés csak addég volt
535           Ilyen módon, míg az nagy törés nem volt,
Mert az törés után más rendölés volt:
Hová több legén kellött, bocsátva volt.

Az hat főhadnagyok mellett vitézök,
Kik mindvégig ott forgottak szegényök,
540           Főlegínyök, kikben én megnevezök,
Hogy mind éltig éljön az ő jó nevök.

Vala főhadnagy vitéz Dobó István,
Az ruszkai egyigyő Dobó István.
Másik hadnagy vitéz Mecskei István,
545           Egri tisztöt bírja ott ez két István.

Vitéz Pető Gáspár harmadik vala,
Vitéz Zoltai István negyed vala,
Vitéz Gergöly deák ötödik vala,
Vitéz Figedi János hatod vala.

550           Vitéz hadnagya Dobónak Vajda János,
Pestyéni János és Pozsgai János,
Nagy János, Vitéz János, Pribék János,
Farkas János, Bácsmegyei Terek János,

Vitéz Ferenc viceporkoláb, Nagy Tamás,
555           Filöp András, Bay Ferenc, Bay András,
Deli Balázs, Balog András, Nagy Balázs,
Pető hadnagya az Somogyi András.

Vélök Baksai Tamás és Nagy Tamás,
Viceudvarbíró az Paksi Borbás,
560           Kamoti Balázs, Szőke András, Rácz Farkas,
Garai Farkas és az Kusztos Balázs.

Viceporkoláb másik, Nagy Bertalan,
Széköl Kálmán, Nágoli Urbán, Vince ispán,
Vitéz István, Fekete István, Nagy István,
565           Rédei Ferenc, Budaházi István.

Vala Gusztovitt György, Liszkai Horvát György,
Gyulai György, Orbonáz György, Dormán György,
Szólláti György, Iváni György, Széköl György,
Kamonyai Imre, Baronyai György.

570           Vala Horvát Gergöl, Varsáni János,
Barbél János, számtartó Sukán János,
Nagy Gábor, János ispán, Józsa János,
Pribék Józsa, Szabó Márton, Barát Miklós.

Vala Körmendi Máté, Halmi Miklós,
575           Kis Dienös, Nagy Bálint, Pozsgai Miklós.
Gersei Benedök, Gálházi Miklós,
Balogh Bálint, Nagy Bálint és Vas Miklós.

Vala Szirmai Pál, Gasparitt Mihál,
Döngelegi Gáspár és Horvát Mihál,
580           Szatai Imre, Nagy Mihál és Nagy Antal,
Tetétleni Pál és Szabolcska Mihál.

Vala Ráskai Pétör, Terek Dömötör,
Istenmezei Sándor, Filöp Dömötör,
Tardi Pétör, Onori Gábor, Hős Pétör,
585           Kamorai Gábriel, Trincsöni Pétör.

Vala Kulcsár Imre, ki jó borral tarta,
Sáfár István eleven csukával tarta,
Benedök kovács lovamat megpatkolta,
Szakács Balázs igaz ageből tarta.

590           Jó hívséggel ezök cseleködének,
Munkát, fáratságot ők szönvedének,
Kik mindvégig erős hitben levének,
Sok jámbortúl dicséretöt nyerének.

Tereknek hallyátok már indulását,
595           Az basáknak Egör alá szállását,
Az sok álgyúk miá szernyő romlását,
Ostromokon sok tereknek hullását.

Ez Szent Mihál hónak kilencednapján
Az száguldó Maklárra felszáguldván,
600           Egri strázsákba kettőt elragadván,
Két tiszttartó gyalog alig szaladván.

Szolgáikban Egről kibocsátának,
Főlovakkal hírökkel hadnagyoknak,
Azok mellett drabantok és katonák
605           Az kassai hadnagyval kiugrának.

Ezön hónak tizednapján indula,
Az budai herélt basa felszálla,
Maklárnál tizenegy napján gyűlt vala,
Vecsernyekor sok békkel készült vala.

610           Vala Ali basával ott nagy sok bék:
Nándorfejérvári, szendörői bék,
Memhethán, Arszlán bék és az Halom bék,
Veli bék, szegedi nagy Musztafa bék.

Kamber bék Dervis békkel ott valának,
615           Budai basához kik hallgatának,
Amhát táborából es bocsátának,
Huszonötezörön elindulának.

No, Egörben készen vannak az hősek,
Csak kevesen kabdosni kiötének,
620           Pető Gáspár, Zoltai István menének,
Figedi János, Fekete István menének.

Ezök csak kevés lovaggal valának,
Tíz héán százan jó drabantok valának,
Gergöl deákkal lesben állottanak,
625           Akkor főtörököket hullatának.

Kucsikval és szekerekkel morhákat
Ott nyerének szép drága szerszámokat,
Fosztányokat, skárlát, gránát ruhákat,
Boncsokokat, ezöstös sisakokat,

630           Nagy szép, jelös, drága gyöngyös tollakat,
Nyakbavetőket, drága páncélokat,
Sátorokat, hadakozó szerszámokat.
Így jelönték először ki magokat.

Ezen hálát adának az Istennek,
635           Ki nagy bátorságot ada szívöknek,
Az terekek ol nagy kevélyön jönnek,
Vélik, előttök hogy mind kiszöknének.

Völgyekre, hegyekre basa felszálla,
Felnémötig, az Királszéki alá,
640           Felszél felöl Egör vizéig szálla,
Ő nagy táborával basa leszálla.

Ezt hogy láták hősek, gyorsalkodának,
Aznap leverék héját palotáknak,
Szép házaknak és az nagy monostornak,
645           Hogy gyúlástúl éppen maradhassanak.

Várasbéli molnákat és házakat,
Az káptalant és az szentegyházakat,
Azon napon felégeték azokat,
Hogy jobban lőhessék az pogánokat.

650           Kisasszon nap után vasárnap vala,
Ali basa távol egy hegyön vala,
Három öreg álgyút hozatott vala,
Hármat-hármat lőttete bé az várba.

Ez lövésök ugyan sánc nélkül lűnek,
655           Harmadnapra nagy sáncokat vetének,
Királyszékin közel lőnni kezdének,
Az töltésre, monostorra lövének.

Lám, onnat szép álgyúk szönögnek vala,
Ki miá terekök búsultak vala,
660           Mert belől Dobó fenn forgódik vala,
Monostorról oly erőssen lő vala.

Szertelen nagy kárt törökök vallának,
Királyszékin mert nagy álgyúk hullának,
Álgyúkerekek, agyak elromlának,
665           Főpattantyúsok, jelösek halának.

Az törökök nappal mit rontnak vala,
Éjjel hősek igen forgódnak vala,
Kétször erősben megépejtik vala,
Ötödnapig így öszvelőtték vala.

670           Mikor Dobó sok por kelését látá,
Szöntelen való lövését tágítá,
Az nagy álgyúknak ő békét hagyata,
Taraszkokból ritkán lőnni parancsolta.

Lám, nem tuggya, ha lesz vár szabadsága,
675           Kíméletlen kel az por az ostromra.
Első napon főlegényök várasba,
Drabantok kioszlának az kapukra.

Aznap barmot, lovat, juhot itatának,
Vizet hordókkal mind estig hordának,
680           Éjjelre meg várban takarodának,
Harmadnapon es mind így forgódának.

Legottan Arszlán bék hadával juta,
Bódogasszon klastrománál leszálla.
Negyednapon négy taraszkot hozata,
685           Várba lövőhelyökre igazítá.

Az földbástyát, lövőhelyöket lőtteté,
Várba körösztül-kosul bélőttete,
Egy főlegén, Nagy Antal esék sebbe,
Oroszi Gábort választák helyébe,

690           Sőt halála szállás után történék,
Tizenkettődnapön ugyanott esék.
Azon napon ebéd után történék,
Vitézökben az várból kiütének,

Az jó Pető Gáspár Zoltai Istvánval,
695           Főlegényökvel, Figedi Jánosval,
Bay Ferenc az Ormándi Jánosval
Szépen harcolának az pogánokval.

Az jancsárok hát lesben állottanak,
Vállát lövék Budaházi Istvánnak,
700           Lovát általlövék Horvát Mihálnak,
Az terekök oly nagy sokan jutának,

Szépen térének, várban bészállának.
Negyednapra meg várasba szállának,
Itatának, vizet hordókval hordának.
705           Ötödnapra mikoron ők jutának,

Beglerbékkel, Amhát basa hadával,
Tengör elvöl békökkel, szancsákokval,
Besliákval, akancsákval, jancsárokval,
Juta sokasággal, zöngés-bongásval.

710           Aznap es az várból alászállának,
Itatának, vizet hordókkal hordának,
Egy tereket akkor ott békapának,
Az vitézök vígan bészorulának.

Sok jancsárok dérre nemmen jutának,
715           Almagyarinál hegyoldalba szállának,
Hegyekön, völgyekön lovagok szállának,
Sátorokat nagy sokat felvonyának.

Az beglerbék Tihemér felől szálla,
Az vízön túl Amhát pasa leszálla
720           Nagytályáig, és az vadkerben szálla.
Hegy, völgy nagy sok sátorral rakva vala.

Kapuját az várnak le nem bocsáták
Hatodnapon, hogy ne essék csalatság.
Az főpasák aznap tanácskozának,
725           Mely felől az várat ők megronthatnák.

Nagy sáncokat hetednapon vetének,
Töltött kasokat sokat építének,
Héczei udvarán sáncot szörzének,
Két nap az kohnyára onnat lövének.

730           Az három öreg álgyúkhoz hozának
Tizenegy öreg álgyút vonyatának,
Az vár köről sáncokban állatának.
Golyóbissa az öregbik álgyúnak,

Ki ötvenöt font vasgolyóbis vala,
735           Másik kevéssé annál kisebb vala,
Többi ezöknél kisebbet vet vala,
Taraszkoknak számát nem tuggyák vala.

Ezökből sok golyóbist bészórának,
Kik miatt embörök, barmok halának
740           De belől okosságot gondolának,
Kilső várba árkokat ők ásának,

Gyorson álló seregöket béállaták,
Vártán valók es oltalmat alkotának,
Laptákat, tüzesnílakat béhányának,
745           Terekök azzal semmit nem ártának.

Elhányatá Dobó istállók héját,
Megégetött széna-, szalmarakásokat,
Barmokkal megétetött asztagokat.
Hagya belső várba egy asztag szénát,

750           Vizes tehénbűrökkel bévonyatá
És egy búza asztagat ott meghagya,
Belső várba egy verömben rakatá,
Töltés baronáit bőrrel bévonyatá.

Rendönként vizes bőröket hagyának,
755           Kikkel tözeslaptát, nilat oltának.
Először kezdék törni palotáknak
Végénél, egyenös kőfalt rontának.

Azon kívöl egy keskön kőfal vala,
Az törésén sokat múlattak vala,
760           Attúl palotákhoz nem férnek vala,
Tereköknek igen ellenök vala.

Lám, az kilső várat is terettetik,
Kilső toronnál észak felől lövik,
Azon elő Bebek bástyáig lövik,
765           Vékon kőfalt ó kapu bástyájáig.

Az belső várban mely igen forgódnak,
Dobó és Mecskei ott parancsolnak,
Törés aránt töltésöket alkotnak,
Arra töltött kasokat fekakatnak.

770           Száraz gerendákat ők felásának,
Kilső várban es oly igen forgódnak,
Gergöly deák, Pető, Zoltai vannak,
Törésökre gerendákat ásatnak.

Annak utánna kezdék törettetni,
775           Paloták hátúsó részét rontatni,
Dobó és Mecskei kezde sietni,
Pincéket, boltokat földdel töltetni.

Lövőhelyökre fenn az palotákba
Hordókat, kasokat töltetnek vala,
780           Hol lőn álgyú miatt elszaggatása
Nagy Balázsnak, gyalog hadnagynak halála.

Lőttetni kezdék meg az belső várat,
Az régi ó kapunak nagy bástyáját.
Az hadnagyok csinálnak ótalmakat:
785           Töltésöket, hordókat és kasokat.

Az több törést sietik jobban törni,
Az fokokat mind széllel lerontani,
Belől vitézök sietnek forgódni,
Nappal törtet éjjel felépíteni.

790           Sok álgyúkból, taraszkokból lövének,
Tizenkettődnapig sokat törének,
Tizenharmadnapján nagyobbat tőnek,
Kit belől vitézök megépítének.

Az főbasák egy embertől küldének
795           Leveleket várbéli vitézöknek,
Az szörzés szerént kit béeresztének,
De semmit tőle el sem vevének.

Nagy fazék szenet előemelének,
Leveleket véle megégetteték,
800           Füstivel az embört igen füstölék,
Vasba verék, árokban verejtőzék.

Azért első főtörés belső várba
Paloták vége, egyenös fal vala,
Kívöl azon egy keskön kőfal vala,
805           Az Sándor bástyáiglan belső várba.

Gyenge kőfalig bástya aránt vala,
Gerendákat általástanak vala,
Két vitéz embört ott állattak vala:
Szirmai Pál, Terek Dömötör vala,

810           Jó drabantok vélök ott állnak vala.
Más főtörés szeglettoronnál vala,
Harmad: Bebek bástyája alatt vala.
Negyed: ó kapu bástyájánál vala.

Rútul az tornyát és külső kapuját,
815           Mind eltörték vala fenn az fokokat.
Belől néppel újítának vártákat,
Gergöl deák biztattya az uraimat.

Ostromokat már hallyatok szépöket,
Az vártákon sok embörölésöket,
820           Az várbélieknek vitésségüket,
Nagy Istenben vették reménségöket.

Már az szállásnak tizenkilenc napja,
Akkor vala szintén Szent Mihál napja
Az törekök éjjel gyűltek az sáncba,
825           Közel való árkok vélök mind rakva.

Lőn jó reggel hajnalban sivalkodás,
Nagy sok felől oly nagy Allá kiáltás,
Először paloták felől indulás,
Huszonhét zászlóval ostromnak rohanás.

830           Az terekek az törésre felmásznak
De az ostromval semmit használának,
Mert vitézök ott benn ébren valának,
Jézust, Jézust felszóval kiáltának.

Serénséggel az vitézök forgódnak,
835           Nappali rontást éjjel béalkottanak,
Nagy szálfákkal erős falt csináltanak,
Több népet az törésre állattanak.

Az terekek sokan ott elveszének,
Tözesszerszám miá sebesedének,
840           Ebbe szégyönökre alázörgének,
Benn az vitézök es sebesedének.

Ezök közt Gyulai Györgyöt meglövék,
Sebben esék, onnat őt elemelék.
Ezelőtt, Szent Mihál estin történék,
845           Vitéz Bolyki Tamást jancsárok ellövék,

Sőt Borsod vármegyei hadnagy vala,
Vitéz módra ott ő forgódik vala,
Az szöglettörésnél ő töltet vala,
Ott ellövék és hamar megholt vala.

850           Gongyok, bánattok lőn az uraimnak,
Szeglettornyot hívják Bolyki bástyának,
Sok zászlókval arra felrohanának,
Kit terekek keményen ostromlának.

Itt vitéz Zoltai István forgódék,
855           Az vitéz Gergöly deák verítözék,
Népöket biztatják, törésre vivék,
Ki-ki mind vitéz módra cseleködék.

Az terekek ott es semmit nyerének,
Sokan meghalának, sebösödének,
860           Ebbe szégyönökre meg elmenének,
Benn es halának, meg sebösödének.

Kapubástya felől az Bebek tornya,
Ez kettő köszt igen nagy törés vala,
Annak ostromára nem mentek vala,
865           Mert nagy épülését jól láttyák vala.

Ó kapu bástyájára rohanának,
Huszonhét zászlóval bévön jutának,
Kapu fölött az toromban hágának,
Sőrőséggel zászlók ott lobogának.

870           Rágondola Pető Gáspár ott vala,
Az népet felszóval kéri, bisztattya,
Kik keményen fogják, vitéznek mongya,
Félelmeset erőssen porongattya.

Ott jancsárok toromból lövöldöznek,
875           Bennvalókban nagy sokat ellövének,
Vitéz Dobó mindenfelé forgódék,
Hol gyalog, hol lovon ő serénködék.

Sok tereket hogy láta az bástyába,
Népének sok hullását benn az várba,
880           Nem árthatnak tereknek az toromba,
Mert oltalmok torony belső kőfala.

Tére hamar töltésre az álgyúkhoz,
Kiket régen szörzött vala ostromhoz,
Igazítván löve bástya tornyához,
885           Kőfalához, zászlókhoz, jancsárokhoz.

Rontaték az kőfal, megfutamának,
Az terök zászlók megcsavarodának,
Terekökben ott sokan elhullának,
Sokan bennök sebben elszaladának.

890           Ott Nagy Imre, ki más drabant hadnagy vala,
Két ízben ő megsebösödött vala,
Sebök miatt halála történt vala.
Vitéz Petőn kő miá sérvés vala,

Miatta sokáig betegösködék.
895           Vitéz Ferenc viceporkoláb hívaték,
Pető helyére ostromkor állaték,
Jó Pozsgai Jánost es ott ellőtték.

Lát, hall jó Mecskei az belső várba,
Álló seregök környül forgódásba,
900           Hová szükség nép, kilső, belső várba,
Azokat válogattya bisztatásba.

Az ostrom hajnalban kezdetött vala,
Ebéd felé elvégeztetött vala,
Sok terek, sok magyar ott veszött vala,
905           Sok zászlókat vitézök nyertek vala.

Sok sebösök az várban sívnak-rívnak,
De az jó Istennek mind hálát adnak.
Jó jámbor barbélmestörök forgódnak,
Sebösökhöz nagy szeretetvel nyúlnak.

910           Az vitézök bíznak az egy Istembe,
Nem sok népbe, álgyúkba, sok élésbe,
Sem az magyar urak segéllésébe,
Isten után köztök nagy egyességbe.

914           Vége krónikámnak másik részébe.

HARMAD RÉSZE

915           Mégis hallyatok szép viadalokat,
Porfelgyúlást, szép csuda ostromokat,
Az jó Isten mint mutatá meg magát,
Nagy szégyembe hozá az császár hadát.

Elvégezvén első nagy ostrom után,
920           Kilső várba méne Mecskei István,
Pető Gáspár helyére ott béállván,
Mert Pető sebben fekszik az ű ágyán.

Gondolák basák, levelet írának
Utóssó napján az Szent Mihál hónak.
925           Sári Andrást az bánokhoz bocsáták,
Őket kérik, hogy az várat megadnák.

Igen hamar az várba béereszték,
De az levelet tőle el sem vevék,
Felét véle levélnek megéteték,
930           Felét véle ottan megégetteték,

Setét tömlöcbe vasazván vetteték.
Az szabadulás után megkérdeték,
Levelekben mi volt, tőle megérték.
Basák között ezt írta az Arszlán bék:

935           Hogy az várat az császárnak megadnák,
Jó Losonczi halálát ne gondolnák,
Mert ő maga nagy okot adott annak,
Bátor pusztasága légyen az várnak.

Az várból bátor mindent kivigyenek,
940           Ő magok es nagy békével mennyenek,
Nagyobb bizonságért zálagul vennék,
Ő maga Arszlán bék fogva tartatnék.

Lám, annak felette bék aszt fogadja:
Az császár hadát onnat kiindíttya
945           Három mélföldre vissza kiszállíttya,
Az fólött őket megajándékozja.

“Látom, értöm jó vitéz voltotokat,
Ne veszessétök benn ti magatokat,
Mert az császár mely várat megszállattat,
950           Aszt megveszi, mindent ott levágattat.”

Ím, az palotákat meg lőnni kezdék,
Holott szegén egri bírót ellövék,
András deák holtig ott jól forgódék,
Vitézökbe sok ott megsebösödék.

955           Az ostromoknak utánna történék,
Gyalog hadnagya az Serédi Györgynek
Hegedős István helyébe Kendinek,
Ez sem lőn hív szolgája vég Egörnek.

Terekek szünetlen övöltnek vala,
960           Nagy sokféle nyelven bészólnak vala:
Magyarul, németöl, tótul, olaszul,
Lengyelöl, deákul és vad oláhul.

Ol szép beszéddel övöltik, aszt mongyák:
Császár, basák hitökre aszt fogaggyák,
965           Egröt az császár kezében ha aggyák,
Őket nagy békével el-kibocsátják.

Kis likacskán István hallgattya vala,
Egynéhány barátival titkon szóla,
Sokat ő melléje már hajtott vala,
970           Egröt elveszteni akarja vala.

Szólla Hegedős István feleinek:
Dobó Istvántúl ostrompénzt kérnének,
Ha nem adna, várból ők kimennének,
Mert nám az terekök jót beszéllének.

975           Azt hamar Dobó, Mecskei megtudák,
Az több hadnagyokat hamar hívaták,
Hegedős Istvánt hívaták, megfogák,
Csöpögeték, erősen megvallaták.

Parancsolának, hogy felakasztanák,
980           Vár piacán három fát állatának,
Nyelve vallása szerént felakaszták.
Az párttartók fülöket mind lecsapák.

Választák helyébe Pribék Imröhöt,
Ki végig jámborul szolgálá Egröt.
985           Sokan csudálák ez csuda esetöt,
Hálaadásval dícsérék Úristent.

Ím mel nagy kár, veszödelöm lész vala,
Egy hegedős miá Egör vész vala,
Egész Felföld tereké lészön vala,
990           Az palaszk orrunkról elesik vala.

Íme, Mintszent hónak negyedik napján,
Meg il veszödelöm Szent Ferenc napján,
Segrestyébe pornak dereka állván,
Történék egy tapló miatt felgyúlván.

995           Az segrestyét, monostornak jobb részét
Mind felveté, az aránt vár törését,
Az törésnek vártán megépölését.
Az vártán megöle jó legényeket:

Drabant hadnagya az Bátori Györgynek
1000         Nagy Pál vala, kivel nyolcan veszének,
Keze elszakada Horvát Gergölnek,
Kiből halála történék szegénnek.

Az két száraz molnot fottig elrontá,
Emberestől, barmostúl mind elrontá,
1005         Segrestyébe nagy kár lőn sok morhába,
Kiket az por felhánya és elronta.

Lőn ezön örömök az pogánoknak,
Nagy felszóval mind Allát kiáltának,
Hogy il romlása lőn Egör várának,
1010         “Egör császáré!” mondának egymásnak.

Óh, mel igen az hősek rettenének,
Kik nem tuggyák okát ez nagy esetnek,
Vélék, csalatságában estek tereknek,
Viadalhoz oly eréssen készülnek.

1015         Kifutamék Dobó István vártára,
Sok vitéznek szörnyü halálát látá,
Tisztesség vesztében hív mindent vártára,
Félelmes szívőket bottal ráhajtja.

Az hadnagyok kezdének forgodnia,
1020         Vártákra és álló sereghöz futnia,
Az népet felszóval ők biztatnia,
Hogy az hatalmas Isten nem akarja.

“Töreköktől megszabadulásunkba,
Hogy bízzunk élésünkbe, sok porunkba,
1025         Népinkbe és az mi erős voltunkba,
Hanem csak az ő irgalmas voltába.

Porfelgyúlás, árultatás történék,
Ez es az mi jó szerencsánkra esék,
Mert az mi lehetetlen emböröknek,
1030         Lehetségös bizon az jó Istennek.

Oly igen bízjunk csak Urunk Jézusba,
Hatalmasságába, szabadulásba,
Azután királyba és ez országba,
Kik mast jönnek segétségöl táborba.”

1035         Reménségök ő magoknak nem vala,
Csak az köznépet ők bisztattyák vala
Az Istennek ők könyörögnek vala
Megszabadulásokat hiszik vala.

Félelmét vitéz Dobó nem mutattya,
1040         “Nagyobb része pornak megmaratt”, mongya.
Maga huszonnégy tonna por csak vala,
Tizenkét kölyőt hamar alkottata.

Éjjel-nappal az port kezdé töretni,
Mert salétrom, kénkő sok vala néki,
1045         Molnárokat, kik megmarattak, kéri:
Két malomból egyet hamar alkotni,

Láttya az kenyérnek bévön kelését.
Pallérul hagyá Zsigmond Benedököt,
Megépüjték vártán az törésöket,
1050         Pornak, lisztnek bévön készítésöket.

Gyakran lőnek középkapura terekök,
Mert jól láttyák, hogy kijárnak vitézök,
Sok megsebösedik, halnak őbennök.
Az kapu mellett egy likat kezdenek,

1055         Jól el-alatt az kőfalt el-kivágák,
Az árokba kis kaput alkotának,
Bátorságval ki s bé azon járának,
Belső, kilső várban igen forgódnak.

Vígan terekök romláson szívet vűnek,
1060         Kőfalok mindenfelől terettetnek,
Nagyprépost házánál sáncot vetének,
Kibe három álgyút szépen szörzének.

Lám, az földbástyán alól kezdék lőnni,
Napnyugat felől az tornyot töretni,
1065         Házakat, palotákat lerontani,
Királyszékiről tömlöcbástyát lőnni.

Az vár piacára kezdének nézni,
Sitőházakat erőssen rontani,
Az földbástyát köröskörül liggatni,
1070         Tüzesnilakkal kezdék gyújtogatni.

Serénséggel belől kit megoltának,
Vizes juhbőrrel likakat bédugnak,
Királyszéki felől árkot felásának,
Az várból es rájok szembe ásának.

1075         Terekök fenn az dombon már valának,
Deszkákból tárgyokat ők csinálának,
Várbéliek kit hamar elrontának,
Éjjel az likon el-kiostromlának.

Szegén Kálmán porkoláb egyik vala,
1080         Filöp Dömötör néki társa vala,
Az vártát ott ezök őrizik vala,
Az tárgyokat kik aláhánták vala.

Esmég likon hamar el-béjövének,
Az bástyába Kálmánra nagy seb esék,
1085         Gasparitt Mihált helyébe helhöték,
Hamar nap taraszkból aszt es ellövék.

Filep Dömötör mellé esmég veték
Számtartó Sukán Jánost, béereszték.
Az Hejczei Mihál házátúl kezdék,
1090         Az domb alá egy nagy árok ásaték.

Csinálának hordókból sok sáncokat,
És szörzének lábakra szép tárgyokat,
Egy hajnalba tárgyok alatt magokat
Megjelenték, felgyújták az palánkját.

1095         Igen forgolódnak belől az hősek,
De puskával reájok nem lőhetnek,
Végre nehezen rájok likat szörzének,
Törekökre oly erőssen lövének.

Végre az terekek megfutamának,
1100         Csáklyákkal, kopjákkal belől forgódnak,
Palánk mellől tárgyokat taszigálnak,
Palánkon gyúlásokat megoltának.

De azért az földbástyára rohannak,
Éjjel-nappal rész szerént ostromlanak,
1105         Álgyúk szaggattyák karóit palánknak,
Hajla palánk, hordók utánna hajlának.

Az palánkot kötelekkel bévonyák,
Vasláncokkal, jármokkal bécsatolák,
Ott es terekök semmit nem ártának,
1110         Mert magyarok bátor szívvel valának.

Ott dél felől kapujára belső várnak,
Az várasba sáncba álgyúkat hozának,
Kapu mellett kőfalba lerontának,
Belől töltést ott nagyot alkotának.

1115         Sőt az kilső várban napkelet felől,
Szeglettoronnál Bebek bástyája felől,
Az terekek emberkednek az felől,
Az árokba zsákot töltnek az földből.

Töltést rakának bástya ellenébe,
1120         Belől valók nem lőhetnek az igybe,
Felhágának az toron tetejébe,
Állást csinálának hamar féltökbe.

Reá nagy tárgyot gyorsan feltolyának,
Kit nyers tehénbőrrel béburítának,
1125         Melnek belől hertelen nem árthatának,
Tárgy alól terekek sok puskát hányának.

Ott forgódnak hadnagyok biztatásval,
Nagy vashorgokat hoznak vasmacskákval,
Tárgyról szaggatják az bőrt vashorgokval,
1130         Vasmacskákat fára kötnek láncokval,

Mellyel az zsák földekbe bévonyának,
Tárgyra hév faggyút, szurkot felontának,
Mártott búzakévéket felhányának,
Tüzesszerszámmal tárgyot égeték, ronták.

1135         Ott terekek más fortélt gondolának,
Nagy rakás vágott fákat hordatának,
Sok teve, öszvér, terhös ló fáradnak,
Az vár felött hegyeket rakatának.

Köröl terekek Bebek bástyájának
1140         Az sáncokból lajtrákat kitolyának,
Hasábfákat oda sokat hányának,
Lövőhelyeket zsákokkal bédugának.

Az bástyából kit meg kiszurkálának,
Azután lövőhely aránt hányának,
1145         Az sáncokból az árokban hányának
Sok vágott fát, arról hogy felhágjanak.

Terek álnokságát vitézök láták,
Orvosságot arra es gondolának:
Az fák meggyújtására alkotának,
1150         Apró tonnákban sindölfoltot rakának.

Azt vitéz jó Gergely deák gondolá,
Az tonnákba aprópuskát béraka,
Búzakévéket es sokat hozata,
Kénkővel, szurokkal, faggyúval megontá.

1155         Szalonnaremekeket kihányának,
Közösleg szalmát, kévét kihányának,
Darab hájakat, tonnákat hányának,
Rakás fa közé gyújtva kihányának.

Immár meggyúlt az rakás fa árokba,
1160         Terekek vannak sokan megoltásba,
Aprópuskák kisülének tonnákba,
Terekek ámultak, futnak az sáncba.

Ott azon bástyára pogán terekek
Kétfelől es álgyúkat szegezének,
1165         Egyfelől kőfalban sokat törének,
Hogy másfelől hozzá nem férhetének.

Igen szép álgyút ásással hozának,
Szintén árok szélére azt állaták,
De azzal es semmit nem árthatának,
1170         Mert belől nagy töltése az bástyának.

Serén vala Gergely deák dolgába,
Hordót, kereket ő hamar hozata,
Kerék küllőit deszkákval burítá,
Töltött puskákat beléje alkota.

1175         Talám ily fortélt kevés embör látott,
Gergöly deák mint szörzé ez bölcs dolgot,
Puskákkal, szakállasokkal nagy hordót
Tölte forgácsval, kénkőt, faggyút, szurkot.

Ezt nehezen az bástyára tolyatá,
1180         Felgyújtatá, árokban taszíttatá,
Hordó, kerék fut széllel az árokba,
Az terekök vesznek, futnak az sáncba.

Nám, az puskák, szakállosok ropognak,
Sokan az terekek földre burulnak,
1185         Csudálkoznak, mongyák Isten haragjának,
Csak az ő bölcseségének, hatalmának.

Meg az ó kapubástyára indulnak,
Három helyön reá árkot ásának,
Az árokból kőfal alá jutának
1190         Az kőfalon lövőlikakat ásának.

Jancsárok bélövének, gyagdosának,
Ott belől es lövének, szurkálának,
Végre az kaput terekek felgyújták.
Várbelieknek kelének az likak,

1195         Nyás-gerellyel, hevítvén, kiszúrának,
Kit terekek kézzel megragadának,
Tenere bőre soknak ott maradának,
Rút szitkokkal rájok átkozódának.

Terekek szégyenlik, búsultak vala,
1200         Belől az vitézök kacagnak vala.
Jó Mecskei István azomban juta,
Fondamentom alá árkot ásata,

Mert felvetéstől ő igen tart vala.
Az terek ásásra hamar ásata,
1205         Az két ásás hogy közel öszvejuta,
Egy mordály puskával Gergely deák juta,

Vaj, mikoron egy likacskát nyitának,
Löve hasába az terek pallérnak,
Lőn halála egy főpatyolatosnak,
1210         “Medet! Medet!” jajt terekek hallának.

Takarodnak onnat, mind kifutának,
Ez csalatságon igen búsulának,
Éjjel-nappal szüntelen rohanának,
Az kapura, bástyára ostromlának.

1215         Az törésön palánk mellé béhányának
Kéve nádakat, laptákkal hányának,
Hasábfákat, kopján laptákat hányának,
Mecskeivel kit vitézök megoltának.

Terekökre viszont hagyigálának
1220         Sok laptákat, kalácsokat hányának,
Egyéb tüzesszerszámokat hányának,
Ki miá törésről mind elfutának.

Az bástyából két kis ajtón eresztének
Két főlegént, katonákval küldének,
1225         Szirmai Pált, Balog Andrást ereszték,
Kőfal mellett sok terek levágaték,

Meg vitézök egy héán béjövének.
Esmég basák levelet béküldének,
Mint először, azzal es cseleködének
1230         Nyelvkövetnek es semmit felelének.

Ezután nilakon szép leveleket
Gyakorta bélövének beszédöket,
Kösség előtt szemben hányák ezöket.
Minden nyelvön szóllíták vitézöket:

1235         Görögöl, magyarul, rácul, horvátul,
Tereköl, csehöl, némötöl, oláhul.
Az várat megadnák, kiáltják tótul,
Magokat ne vesztenék el gonoszul.

Mert immár tisztességbe elég volna,
1240         Tudgyák, hogy borok, kenyerök nem volna,
Por nem volna, vizök elfogyott volna,
Császár népét ne vesztenék, jobb volna.

Az várból békével mind elbocsátnák,
De ha erővel őket megbírhattyák,
1245         Mind az császár szablyája alá hánnyák.
Sokszor ezféle szókat kiáltának.

Gondot erre hadnagyok viselének,
Lövésöket ők sokat tétetének,
Sípok, dobok, trombiták szünögtenek,
1250         Hogy köznépek kiáltást ne ércsenek.

Az terekek mongyák: “Immár szóljatok,
Nám, jól láttyuk, hogy mind vitézök vattok,
Ostrom megmutatta. Némák nem vattok,
Nékönk hogy nem szóltok? Mire hallgattok?”

1255         Terekek nagy rútul szitkozódának,
Sem jót, sem gonoszt hogy tőlök nem hallnak.
Tizenkét nap után első ostromnak
Éjjel-nappal sok kőfalok romlának.

No, már Egröt ily igen törték volna,
1260         Belső vár kapunál egy törés volna,
Az új bástya, földbástya között más volna,
Tömlöcbástya mellett nagy romlás volna.

Az kívöl új bástyáig palánk vala,
Mindenfelől földbástya liggatva vala
1265         Ott az kőfal mind eltöretött vala,
Kivel bástya várhoz foglalva vala.

Gerendákkal, szálfákkal azt felrakták,
Tömlöcbástyát, palotákat rontották,
Sándor bástyáig kilső falt rontották,
1270         Kilső várba fokait Bolyki tornyának.

Ím az szeglettorony: Bebek bástyája,
Az ó kapu bástyája rontva vala,
Ezök közt kőfalok valának rontva.
Az terekek vannak dobjok fakadva.

1275         Harmad része immár meg vagyon mondva.

NEGYED ÉS UTÓSSÓ RÉSZE

Negyed és utósó része ez hadnak,
Mondom móggyát másod, harmad ostromnak,
Nagy szégyembe elmentét az nagy hadnak,
Szernyű halálát Mecskei Istvánnak.

1280         Ez sok törés, romlás hogy meglött vala,
Lovon es várba bémehetnek vala,
Az vitézök mindent épejtnek vala.
Szabadulást Istentől várnak vala.

Gyakran alázatoson imátkoznak,
1285         Prédikátorjok nincs, igen óhajtnak,
Az jámbor hadnagyok csak prédikálnak,
Isten igéjével ők bátorítnak.

Immár segétségöt sohonnét nem várnak,
Mert az nagyurak csak veszteg pillagnak,
1290         Semmi jó választot bé nem hallhatnak,
Azért köznépnek “sok nép jő”, úgy szólnak.

Egör szállása előtt Dobó István
Egy inasát, Vas Miklóst felbocsátván,
Levelekkel pispökhöz ő feljutván,
1295         Az jó pispök kitől mindent megtudván.

Ezön ő magába búskodik vala,
Az fejedelmeknek könyörög vala,
Jelösben őfelségét kéri vala,
Egör segétségére inti vala.

1300         Őfelsége arra igen kész vala,
Az ő kéncsét reá sem szánnya vala,
De annak módgyát akkor nem találá,
Mert minden népe késödelmes vala.

Ennél inkább az jó pispök búsula,
1305         Éjjel-nappal Úristenhöz imáda,
Misemondásokkal ő ohít vala,
Egri vitézökért imáttat vala.

Elbocsátá Vas Miklóst nagy bánatval
Az hősekhöz, nagy szép biztatásokval,
1310         És mindenben nékik ajánlásával.
Szarvaskőbe juta nagy hamarságval.

És az szállásnak tizenkettődnapján
Varsáni Imröhöt meg kibocsátá,
Vitéz Szalkai Balázsnak írata,
1315         Szarvaskőbe ki főporkoláb vala.

Ezön kéri, írjon az nagyuraknak,
Vármegyéknek, az szabad várasoknak,
Egör oltalmára rágondolnának.
Balázs levelén kik semmit adának.

1320         Ez Varsáni másodnap Vas Miklósval
Hárman Egré menének bátorságval.
Az terekek megérték hamarságval,
Mégis egyikét megölék dárdával.

Ezöket Dobó megajándékozá.
1325         Követségben kevés biztatás vala,
Azért hadnagyok mindent biztatnak vala.
Meg másodszor őket bocsátta vala,

El nem mehetének strázsaállóktúl.
Harmadszor azon Vas Miklóst, azontúl
1330         Varsáni Imrehet bocsátá társul,
Harmad egy jámbor drabant méne társul.

Ez bocsátás utóssó ostrom meglévén,
Szarvaskőbe mennek estve pínteken,
Szalkai Balázs szolgál híven mindenben,
1335         Követöket ő táplálja mindenben.

Egynéhán csatája volt terekökkel,
Sokat bennök hullatott vitézökkel.
Vas Miklós szömbe lőn Bécsbe pispökkel,
Imre tére Egré semmi jó hírvel.

1340         Egről egy gyalog tizedös kiméne,
Szolnok szállásakor el-kicsellege,
Az vitéz Nagy Lukács csatázni méne,
Huszonnegyedmagával az Vác felé.

Egröt azomban terekök megszállák,
1345         Ők kinn rekedének, igen óhajták,
Szarvaskőbe hamar ők bészállának,
Szalkai Balázzsal ők csatázának.

Ezen Nagy Lukács igen ólálkodik,
Egré bészalathatna, mert búskodik,
1350         Tisztességébe fél megfogyatkozik,
Vagy meghal, vagy bémégyen, ő esköszik.

Ez ifjú Vas Miklós pispöktől juta,
Szabó Imre Egről Szarvaskőbe juta,
Nagy Lukács ezökkel Egré szalada,
1355         Kin Istennek ő nagy hálát ott ada.

Ezenkívöl nagy sok jámbor vitézök,
Szomorkodnak jámbor szegén legényök,
Tíz várból, Kassából csatáznak vélök,
Sokat hordnak és levágnak őbennök.

1360         De csak fejedelmek megindulnának,
Megkésértenék hadát az császárnak,
Hazájokért mindhalálig vívnának,
Fejedelmeknek sok gonoszt mondának.

Egröt az jó király igen óhajtja,
1365         Meg nem segélheti, azt szánnya-bánnya,
Magyarországból lehet kevés hada,
Vendégországból késén indult hada.

Éjjel-nappal könyörög Úristennek,
Lenne kegyelmes egri vitézinek,
1370         Pogánok miá hogy el ne vesznének,
Lenne megmaratta nemes Felföldnek.

Egör marattáért sokan imádnak,
Jámbor házasok, özvegyök, sok árvák,
Sok jámbor prédikátorok imádnak,
1375         Egri vitézökért ők imáttatnak.

Édös hazájokban egri hőseknek,
Jelesben Dobónak és Mecskeinek,
Jó Gergely deáknak és az Petőnek
Szép asszonfeleségök kesergenek.

1380         Egy szép leán, hitvöse Zoltainak,
Gyakor könhullása szép mátkájának,
Házastársa jó Figedi Jánosnak,
Éjjel-nappal Istenhöz foházkodnak.

Sírnak, ohítnak, csak hozzá kiáltnak,
1385         Bőjtölnek és szinetlen imátkoznak,
Özveggyé, árvává ne maradnának,
Édös hitvösöktől meg ne válnának.

Sok atyafiak szünetlen imádnak,
Egri vitézök hogy meg ne halnának,
1390         Jó nevökön ővélök vigadnának,
Úristentől kik meghallgattatának.

Sőt tizenkettődnapján Mintszent hónak
Innepe vala Szent Maximiliánnak,
Szerdán éjjel terekek felrohanának,
1395         Sáncokba nagy sokan takarodának.

hannak készök másod derék ostromra,
Legelőször ó kapu bástyájára
Huszonnyolc zászlóval rohanának rá,
De Mecskei készön várja ostromra.

1400         Téglából, agyagból az vitézökvel
Az ó kaput bérakta ő kezével,
Mert terekök elégették szenökvel,
Rajta hagyott lövőhelyöket szép rendvel.

Ol erősen ő az népet biztattya,
1405         Álló seregből népit változtattya,
Fáratt népit hamar hátra állatja.
Szép beszéddel jó vitézöknek mongya.

Sőt az rettögőit megporongattya,
Némelyét bottal es törésre hajtja,
1410         Kalácsokat, cserepeket, furkókat,
Sok tüzesszerszámát el-kihányattya.

Serénködnek főlegényök mellette,
Kik miá sok tereknek lőn ott veszte,
Benn es soknak lőn halála és sebe,
1415         Kő miá Mecskeinek nagy sérelme.

Ott másfelől terekek földbástyára,
Sok zászlóval az temlöc bástyájára,
Hertelenséggel rohanának romlásra
Kézívesök, jancsárok az kőfalra.

1420         Rettenetös ostrom kezdetött vala,
Akkor belől senki ott nem áll vala,
Vitéz Dobó benn földbástyában vala,
Viadalhoz népit biztattya vala.

Ezt jó Sukán János látá, futamék,
1425         Egy lanckenezfával törésre állapék,
Pribék János hamar mellé futamék,
Az törésön igen embörködének.

Zöngnek, lőnek, sok kővel hagyigálnak,
Az terekek zászlókat lobogtatnak,
1430         Belől es segétségre igen futnak,
Kik miá terekek igen hullanak.

Eljuta Pető Gáspár es új népvel,
Kalácsokval hagyigálnak, cserepekvel,
Kik miá hullának ő tar fejökvel,
1435         Futamának, elmenének szégyönvel.

El-kijöve Dobó István azomba,
Feltekénte az tömlöc bástyájára,
Ott az feltött zászlót ellőtték vala.
Álló seregéből zászlót hozata,

1440         Zászlót adá vitéz Nagy István kezébe,
Lelőtt zászlót es azomba hozák bé,
Zászlótartót ellövék ott mellőle,
Szegén Nagy István éltét ott végezé.

Hamar Dobó István kapá, hogy látá
1445         Elesni az zászlót, ő ott sem hagyá,
Egy jámbor drabant kezében azt adá,
Nagy István testét szépen takartatá.

Az Bolyki tornyára es ostromlának,
Nyolc zászlóval ugyanakkor rohanának,
1450         Gergely deák, Zoltai belől valának,
Figedi Jánosval jól forgódának.

De Zoltai kő miá sebösödék,
Tüzesszerszámokkal terekeket veszték,
Viszont hosszú kopjákra az terekek
1455         Csuda faányuságot ők szörzének.

Nagy szép vaskarikákkal erősíték,
Hozzávaló port beléje szörzének,
Az végébe aprópuskákat szörzének,
Melyekvel az ostromra ők jövének.

1460         Az terekek azzal semmit ártának,
Főlegényök mert ott sokan valának,
Az törésön kik erőssen vívának,
Kívöl-belől ott sokan elhullának.

Közel mind estvélig ez ostrom tarta,
1465         Császár hada kárt, szégyent nagyot valla,
Az jó Isten mert magyarokkal vala.
Aznap húsz mázsa por mind elkölt vala.

Másodnapon meg gyűlnie kezdének,
Hajnaltúl fogván mind ebédig gyülének,
1470         Messze földről, hegyekről béjövének,
Lovag terekek mind rendöt ütének.

Ott jancsárok, csauszbékök forgódnak,
Vajdáknak, besliáknak, akangyáknak,
Szancsákbéköknek es ők parancsolnak,
1475         Hogy mind készök lennének végostromnak.

Nagy övöltve szablyával es kergeték,
Ez gyűlésbe közel tíz óra telék,
Benn es minden viadalhoz szörződék,
Éfelétől fogván talpon állapék.

1480         Derék ostromnak terekek állának,
Nagy zöngésvel ők Allát kiáltának,
Sok zászlókval mind körölrohanának,
Ott belől es Jézust, Jézust kiáltának.

Ott svancár és rézdobokat verének,
1485         Trombitákkal hangos sípok zengének,
Sok lövésök, kőhányások levének,
Kik miatt két félben ott eldőlének.

Méne Dobó tömlöc mellé romlásra,
Aranyas sisak apróggya fején vala,
1490         Mely hamar ellövék, apród meghala,
Dobó keze, lába sebesölt vala.

Megcsendeszöle ostrom az törésön,
De földbástyát mindenfelől erőssen
Víják, ostromlják terekek vakmerőn.
1495         Dobó futamék bástyába hertelen,

Ott minden népét erőssen bisztattya,
Az köveket asszonnépvel hordattya,
Fáratt népnek csöbörrel borát hordattya,
Viadalhoz azzal jobban támasztja.

1500         Gyorsak, vitéz asszonyok hagyigálnak,
Vitéz Petővel nyugott népek jutának,
Aranyas zászlóját Ali basának
Ott bényerék, budai herélt basának.

Jó Bálint papot palánkon ellövék,
1505         Kiből szegénnek halála történék,
Drabantok, tizedösök sebesödének,
Mindhalálig kik ott vitézködének.

Ali basa, több békkel az Arszlán bék,
Az ostromon voltanak főembörek.
1510         Lövés miá sebben esett Veli bék,
Jancsárok, besliák, akancsgyák veszének.

Túl az Bolyki tornyára es rohanának,
Sok zászlókkal viadalnak állának,
Megmondott álnok kopjákat bétolyának,
1515         Kik miatt benn sok seböket vallának.

Mel igen az három hadnagy forgódék,
Gergel deák jobb keze sebösödék,
Jó Zoltai István es sebben esék,
Figedi Jánosnak fogát kiüték.

1520         Az drabantokban sokan elveszének,
Terekekben naggyal többen veszének,
Meghalának, sokan sebösödének,
Várbéli vitézök zászlót nyerének.

Sok szántalan zászlókkal indulának,
1525         Ó kapu bástyájára rohanának,
Főnépek és jancsárok ostromlának,
Az vitézök belől készön valának.

Ott es Mecskei tözesszerszámokval,
Készön várja egyéb sok ártalmakval
1530         Vitézöket inti biztatásokval,
Szömben állnak erős viadalokval.

Drabantok és főlegényök forgódnak,
Sok tereket az bástyán elhullatnak,
Sebesölve sokan futva szaladnak,
1535         Benn es sebesölnek, sokan halának.

Hálát adnak mind az egri vitézök,
Tágulának szégyönökre törekök.
Ez két helyen beglerbékkel sok békök,
Ez ostromon voltanak főtörekök.

1540         Amhát pasát mongyák volt az sáncokba,
Igen bosszonkodik Ali basára,
Hogy őt hívta ilyen biztatásokba:
Őt senki meg nem várja végházakba.

Rossz akolnak monta vég Egör várát,
1545         Barmoknak monta az porkolábokat,
Vélök való huszárok, drabantokat.
Ugyan sírva szidja budai basát.

“Mennyet jártam mind ez szélös világba,
Sok várakat vívtam sok országokba,
1550         Jobb vitézökre sem találtam házba,
Mint ez rossz akolnak vélt Egör várba.

Az császár kincsében sokat elkölték,
Sok jelös vitéziben itt elveszték,
Szégyent nagyot én Egör alatt nyerék,
1555         Császártúl fejemre haragot lelék.”

Derék ostrom vecsernyekorig tarta,
Ostrom után egy terek így bészólla:
“Jámborok, vitézök vattok ez várba,
Immár semmit ne féljetök ez útba.

1560         Óh, mely nagy kárt tőtök császár hadába.
Több ostrom már nem lészen itt voltunkba,
Mert az basák kiszállnak nagy búokba,
Esztendőre lésznek bosszúállásba.”

Sok lövésök mindazáltal levének,
1565         Píntök, szombat, vasárnapon levének.
Vitéz Dobó szólla ő gyermökének
Tarjáni Kristófnak, hív gyermökének:

“ Töréséhöz siess Bolyki bástyának,
Lássad dolgok mint áll az uraimnak.”
1570         Elfutamék bástyájára Bolykinak,
Puska miá lőn halála Tarjáninak.

Rémöle meg nagy hada az császárnak,
Felnémötön házakat felgyújtának,
Késén estve sáncokból kivonyának
1575         Szép álgyúkat, kikkel elindulának.

Ott az várból hamar kirohanának,
Sáncból zsák porokat sokat hozának,
Azon éjjel táborokat gyújtának,
Amhát basa, beglerbék indulának.

1580         Megindula Ali basa tábora,
Az basák után igen siet vala,
Keddön, Szent Lukács napján elindula,
Hátuljáró szertelen mégyen vala.

Nem embertől való ő nagy féltökbe,
1585         Csak hatalmas Istentől rettenésbe,
Felvont sátorokat az táborhelybe
Ott hagyának, egyéb morhát féltökbe.

Az vitéz hadnagyok Egör várába
Bisztatásba vannak, nagy forgódásba,
1590         Készön állatnak mindent az vártákba,
Álló seregöket talpon állásba.

Készön várnák, terekek ha térnének,
Valami csalatságot szörzenének,
Szép nyert török zászlókat feltevének,
1595         Kiket törökök csudálván nézének.

Nagy álgyúkat, taraszkokat, puskákat,
Egyszörsmind kilövének szakállosokat,
Ök tevének Jézus kiáltásokat,
Imátkozván nagy hálaadásokat.

1600         Az szegén sebösök Egör várába
Több kétszáznál fekösznek fájdalmokba,
Ki vak, csonka, sánta, bénna vívtokba,
Azért vannak nagy szép hálaadásba.

Gazdag öreg álgyú tizenhat vala.
1605         Tizönkétezör golyóbist az várba
Bélövének, kit rakának halmokba,
Taraszklövés nem vala számlálásba.

Ímé négy főlegént elválasztának,
Követségön királhoz bocsátának,
1610         Aranyas zászlóját Ali basának
Két zászlóval köldék fel az királynak.

Zászlókat jó kedvvel az király látá,
Pispökkel, Móric herceggel vigada,
Vitézöket szépen ajándékozá,
1615         Minden kegyelmével magát ajánlá.

Előttök vitéz Vajda János vala,
Másik az vitéz Iváni György vala,
Az harmadik Somogyi András vala,
Az negyedik Kőszegi Albert vala.

1620         Ezöket az felség ajándékozá,
Száz-száz aranyat bársonyokkal ada,
Miklós pispök egy-egy aranyas kupát ada,
Móric herceg szép négyszáz tallért ada.

Egyéb urak őket ajándékozák,
1625         Királnak, pispöknek sok jót mondának,
Vitézöket sok jóval hogy meglátták,
Vígan Egré kiket elbocsátának.

Egri hadnagyok hamar választának,
Vitéz Fekete Istvánnal bocsátának,
1630         Csatára jó legényöket adának,
Ali basa után kik ballagának.

Gondban, bánatban terekök ballagnak,
Pest felé mennek, senkitől nem tartnak.
Szintén Öllőnél vitézök jutának,
1635         Terekökben sokat ők levágának.

Igen szép zászlót nyerének, foglyokat,
Kucsival morhákat, szép sátorokat,
Gránát ruhákat, szép patyolatokat,
Subákat, ezüstös szép sisakokat.

1640         Ezekkel páncélokat, karvasakat,
Lovakat és egyéb szép szerszámokat,
Hadnagyoknak bémutaták magokat,
Kótyavetyén eloszták mindazokat,

Maradának vitézök nagy vígságval.
1645         Meghala őbennek több háromszáznál,
Sebösüle, marada több kétszáznál,
Úristennek vannak hálaadásval.

Basák, szancsákok vannak nagy búokba,
Anne főnép nem veszött egy utokba,
1650         Nagyobb szégyönt ez jó Magyarországba
Nem vallottak, mint Egör ostromába.

El-béméne Amhát Terekországba,
Ali basa méne kincsös Budába,
Az több békök tisztökbéli házokba,
1655         Sok vitézök veszésén nagy búokba.

Elgondolá Dobó István magába,
Hogy már megnyugoggyék otthon házába,
Mecskeivel szólla szép szertartásba,
Véget vessenek ő tiszttartásokba.

1660         Lám, megkínálák királt őfelségét,
Ő urokat, Oláh Miklós pispököt,
Könyörögvén kérik ott őfelségét:
Már elvegyék tőlök egri tisztöket.

Meghallgatá kegyelmesön az királ,
1665         Erről szólla jó kancelláriusval,
Ők szóllának az vitéz Sforciával,
Egré bocsáták hamar nagy summával.

Elosztá, megadá ő hópénzöket,
Az porkolábok letevék tisztöket,
1670         Dobó István szólla szép beszédöket,
Sforciát szóllítá mint királyképét.

Nagy hív szolgálattyát igen ajánlá,
Egör kulcsát tisztösségvel megadá,
Kit az királyképe tőle elfoga,
1675         Király kegyelmét mindenben ajánlá.

Tőn az vitéz Mecskeivel oly szörzést:
Két holnapig Egrön az gondviselést
Hogy felvegye végre való javáért,
Őfelségéhöz való szerelméjért.

1680         Erre kész lőn az vitéz nagy jó kedvvel,
Szeretettel szolgála jó hívségvel,
Ez idő köszt király jó híveivel
Egör felől szólla Miklós pispökvel.

Választá az Bornemissza deákot,
1685         Főhadnagyát vitéz Gergely deákot,
Egrön pispök ada főbirodalmot,
Porkolábságot, udvarbíróságot.

Társul mellé adá jó Szárkándi Pált,
Gergöl deákkal vevé Egör kulcsát,
1690         Az felségös királ jelenté magát,
Vitézökhöz ő nagy kegyelmes voltát.

Az jó Dobó Istvánt tiszttel szereté:
Erdéli vajdaságra emelteté
Egy falka pínz-summával őt tisztölé,
1695         Jövendőre több javával értetné.

Aranyas zászlóját néki adatá,
Tisztiben szerencsás légyen, úgy szólla,
Mindenben kegyelmes voltát ajánlá,
Érte tőle csak hívségét kévánná.

1700         Az jó Dobó felségnek eszt izené:
“Isten őfelségét lássa, éltesse,
Minden ellenségén szerencséltesse,
Országit mindenütt öregbíthesse.

Az jó Isten ha éltet ez világban,
1705         Holtig lészök hívön szolgálattyában,
Földét, országát oltalmazásomban,
Hívségömben holtig maradásomban.”

Az jó király vitéz Gergöly deákot
Ajándékozá, ada szép jószágot,
1710         Az mellett ada nagy szép ajándékot,
Miklós pispök adá egri bánságot.

Az több vitézöket látá javával,
Kit jószágval, kit pénzbéli summával,
Jövendőre magát ajánlásával,
1715         Mutattya magát kegyelmes voltával.

Az jó Dobó bírja már vajdaságát,
Gergöly deák tisztiben Egör várát.
Már beszéllöm vitéz Mecskei Istvánt,
Utában történt nagy szernyű halálát.

1720         Az szerencse csudálatos magába,
Mely hamar ő jóból fordul gonoszba,
Nem kell kevélködni jó szerencsába,
Csak kell lenni érte hálaadásba.

Szegén Mecskei István felkészüle,
1725         Szép asszonytársához hazaerede,
Várkon nevő faluban ő béére,
Útra való segétségöt ott kére.

Nagy vakmerő pórok feltámadának,
Segétségöt utára sem adának,
1730         Sőt fegyverekkel ellene állának,
Egy fejszével őt homlokba találák.

Azomba két dárdával általüték,
Ez nemes vitézt ott hamar megölék,
Mellette kik valának, elkergeték,
1735         Az gyilkosok magokat elenyészték.

Gongya lőn erre jó Gergöly deáknak,
Halálájért jó Mecskei Istvánnak
Nagy siralmat szörze várkoni póroknak,
De gyilkosok kézbe nem akadának.

1740         Halálát kegyelmes király ohítá,
Az jó pispök oly igen száná-báná,
Az nagy hadtúl lám az Isten megtartá,
Mely rossz helyen mint történék halála.

Az testét egy káptalamba iktaták,
1745         Az szöpösi Szent Mártomba felhozák,
Édös attyafiai takaríták,
Asszonfeleségének hírré adák.

Dobó István nemes vitéz hogy hallá,
Ő szerelmes társát igen ohajtá,
1750         Véle egyessége eszébe juta,
Együtt véle tisztességgel szolgálta.

Nagy sok jó adassék memből Dobónak,
Lelke mennyországba Mecskei Istvánnak,
Az új tisztben vitéz Gergely deáknak,
1755         Jó Pető Gáspárnak, Zoltai Istvánnak,

Az Figedi Jánosnak, hadnagyoknak,
Az főuraimnak és katonáknak,
Gyalog hadnagyoknak, jó drabantoknak,
Sok jó adassék kicsinnek és nagynak.

1760         Kik hívön szolgálátok Egör várba,
Kevélségbe és felfúalkodásba
Ne essetök, légyetök hallgatásba,
Az Úristennek nagy hálaadásba.

Szálláskoron ki nagy sok viadalba
1765         Titöket megtarta jó szerencsába,
Ne légyetök ti hálaadatlanságba,
Kiért végre jussatok mennyországba.

Erre gondot vitézök nem viseltök,
Ő jóvoltát ti ha elfeleditök,
1770         Igéjét, beszédét ha nem veszitök,
Visszahallván külömben ti értitök.

Régen ó tervénben sok fejedelmek,
Csak mi időnkben es sok jelös népek
Saul móggyára sokan elveszének,
1775         Hogy az egy Úristentől nem féltenek.

Noha kegyetlenséggel cseleköttök,
Szükségtökben hozzá se ivölcsetök,
Mert talám ő nem lészön segétségtök,
Az sokáért memből kirekesztettök.

1780         Isten lássa javával királyunkat,
Ferdinánd királnak kegyelmes voltát,
Oltalmazhassa nagy bölcsen országát,
Békében tarthassa alatta valókat.

Isten éltesse király udvarában
1785         Oláh Miklós érsököt jó szándékban,
Sok szegén magyarnak táplálásában,
Őfelségénél minden jó szavában.

Jó válasszal hamar elmehessenek,
Mert sokan megfogyatkoznak, éhöznek,
1790         Asszúkórsága lészön erszényöknek,
Feneketlen zsákja vagyon Újbécsnek.

Ezt ki szörzé nagy betegös voltába
Kéncsös Kassába egy föstös szobába,
Tinódinak híják mind ez országba,
1795         Ezörötszáz és az ötvenháromba.

Egör jó szerencséjén víg voltába
Vígan iszik szikszai jó borába,
Mert ha terek csúsz vala Egör várba,
1799         Víztől nád teröm vala ő orrába.

FINIS

[VII.] EGRI HISTÓRIÁNAK SUMMÁJA

Summáját írom Egör várának,
Megszállásának, viadaljának,
Szégyönvallását császár hadának,
Nagy vigaságát Ferdinánd királnak.

5               Urak hallyatok szép csuda dolgot,
Mint az Úristen ada vígságot,
Mutat hozzátok irgalmasságot,
Az pogánokon álla bosszúságot.

Megírtam bévön históriáját,
10             Egör várának ő nagy romlását,
Mast revidedön annak summáját,
Megérthetitök ő nagy sok csudáját.

Mikor írnának ezörötszázban
Az negyvennyolcban Magyarországban,
15             Egör vára lőn király számában,
Király megérté, volna pusztaságban.

Az ruszkai vitéz Dobó Istvánt
Egré bocsátá, főtiszttartóját.
Zay Ferencöt más porkolábját,
20             Ezökre bízá jó végháza kulcsát.

Jó király adá Oláh Miklósnak
Az pispökségöt, főtanácsának,
Negyvenkilencben akkort írának,
Az vár tartásán megigazodának.

25             Az ezörötszáz íránk ötvenbe,
Egri sereggel felkészületbe
Puszta Szolnokot nagy hertelembe
Vevék, épejték minden szükségébe.

Takarva hagyák szolnoki tisztbe
30             Zay Ferencöt nagy hívségébe,
Mecskei Istvánt Egré helyébe
Dobó mellé hozák ötvenegy esztendőbe.

Jó szertartással, gondviseléssel
Ez két tiszttartó nagy szeretetvel
35             Az tisztöt bírák egymást értésvel,
Királt szolgálák oly nagy vitésségvel.

Régen hallották tisztösség dolgát,
Hogy az végvárnak ő tiszttartását,
Mikoron értik rájok szállását,
40             Mint kell állani annak minden sarát.

Jól értik vala az Amhát basát,
Az beglerbékkel az császár hadát,
Miként megvötték vég Temesvárát,
Mint ott megölték jó Losonczi Istvánt.

45             Az Temesvárral sok végházakat
Ők elbírtanak tartományokat,
Elfutamtatták Tiszántúl valókat,
Megrettentötték erdéli hadakat.

És az Felföldön az Ali basát,
50             Mint gyorsan megvött sok végházakat,
És ő megverte az király hadát,
Vég Egör alá készíti nagy hadát.

Gongyok nagy vala ez vitézöknek,
Az jó királnak és az pispöknek,
55             Itt az uraknak és vármegyéknek
Segétség felől levelet küldének.

Ezt őfelsége el sem hallgatá,
Jó vitézöket Egré bocsátá,
Kiknek az király szép szókat ada,
60             Kegyelmességét mindönben ajánlá.

Vitézök ezök: egy Pető Gáspár,
Zoltai István szép lovagokval,
Az Bornemissza Gergely deákval
Bémentek vala nagy szép drabantokval.

65             Rágondolának felföldi urak,
Hat vármegyéből sok nemes urak,
Az öt várasból az polgár urak
Jó drabantokat Egré bocsátának.

Vala káptalannak száz drabantja,
70             Kit Egör várba bé sem bocsáta,
Csak az jó Figedi Jánost adá,
Huszonhetedmagával bébocsátá.

Az vitéz Dobó azt meggondolá,
Mi szükség volna megszállott házba.
75             Az várasokból hamar hívata
Sokféle mestört ő ott béhozata.

Rendönként nékik mind munkát ada.
Az sok pap közzül csak Bálint vala,
Véle elfutott egy vén pap vala,
80             Kik Egör várban bészorultak vala.

Az egri népnek derék summája:
Tizenkilencszázharmincöt vala,
De még ebben sok elszökött vala,
Az jámbora bátor szível benn vala.

85             Nám, ez idő köszt az Ali basa,
Budai beglerbék herélt basa,
Amhátot, beglerbéköt hívatá:
Szolnokot, Egröt, hogy ő megszállaná.

Az Ali basa Szolnok alá szálla,
90             Az Amhát pasa hadával juta,
Pasa bészálla, mint egy párkámba,
Szent Mihály hónak negyed napján vala.

Kárt nagyot valla párkán Szolnokba
Felségös király álgyúszerszámba,
95             Kik benn valának az tiszttartásba
Kisebbödének az ő mivoltokba.

Mely hamar pasa lövelet íra,
Két porkolábnak Egré iktatá,
Vitézök előtt magyarásztatá,
100           Az két porkoláb mind tuttokra adá.

Erről írt vala az Amhát pasa:
Hogy Egör lenne császár végháza,
Az két porkoláb es hív szolgája,
Semmi nem kele az ő kővánságába.

105           Gyorsan il szerzést ők végezének:
Többé ha levelet béküldenének,
Bébocsáttatnék, de el ne vétetnék,
Az kösség előtt véle megégettetnék.

Szörzés más ez lőn kösztök végezve:
110           Senki szálláskor ki ne ivöltene,
Se jót, se gonosz szót ne ejtene,
És ketten-hárman ne súgna-settegne.

Az szörzést kösztök ha ki megszegné,
Csak egy fejével érte fizetne.
115           Két főkapitán arra felelé:
Több hadnagyok nélköl semmit értene.

Lenne szertartás: egymást értenék,
Egy akarattal jót végeznének,
Vármegadásról ki csak emléköznék,
120           Vagy fő, vagy kösség, érte megöletnék.

Lőn ráfelelés, mind jóváhagyák.
Vígan az császár hadát ők várják,
Segétségét csak Istennek várják,
Őbenne bíznak, életöket jobbítják.

125           Az Egör vára rossz kőfal vala,
Nagy helyön vala, szakasztva vala,
Szép lakóhelye pispöknek vala,
Drága monostor közepötte vala.

Sőt mindkét várnak tornya, bástyája,
130           Gyakor helyökön tapasztott palánkja,
Egynéhány helyen töltése, dombja,
Azokon feláll álgyúja, taraszkja.

Ásott sok vermök, árkok valának,
Vártát nyolc részre ők elosztának,
135           Sok vitézöket béállatának,
Álló seregöt négyet meghagyának.

Nagy bévön eszt mind nagy krónikába
Néktök megírtam ő állatjába,
Itt rövid szóval csak summájába,
140           Hogy ne légyetök restök hallásába.

Az vitéz Dobó István főhadnagy,
Mecskei István társa más hadnagy,
Jó Pető Gáspár harmad főhadnagy,
Zoltai István az negyedik hadnagy.

145           Köztök Bornemissza jó Gergöly deák
Ötedik hadnagya jó királnak,
Figedi János az káptalannak
Hadnagya vala egri pap uraknak.

Vala ezöknek nagy vitésségök,
150           Minden igyekbe nagy bölcseségök,
Kikhöz hallgatnak sok jó legényök,
Az krónikába megvagyon ő nevök.

Jó hívséggel ők embörködének.
Munkát, fáratságot szönvedének.
155           Kik erős hitben mindvégig lűnek,
Sok jámbortúl ők jó nevet nyerének.

Immár Szolnokból az császár hada,
Jó Ali basa elöl indula,
Sok végbeli bék ővéle vala,
160           Huszonötezörön Egör alá szálla.

Ali basával vala Arszlán bék,
Nándorfejérvári, szendörői bék,
Memhethán vala és az Halom bék,
Veli bék, Kamber bék, nagy Musztafa bék,

165           Dervis bék vala. Jó szerrel jönnek.
Rájok Egörből el-kiötének,
Az terekökben ők megölének,
Drága morhákat őtőlök nyerének.

Az Ali basa Királyszéki alá
170           Az felszél felől hegy-völgyön szálla,
Három nagy álgyút hegyre vonyata,
Kilenc golyóbist az várban bocsáta.

Láták az hősek, gyorsalkodának,
Aznap leverék héát palotáknak,
175           Az több házaknak, nagy monostornak,
Épen gyújtástúl hogy maradhassanak.

Ím az várasi molnákat, házakat,
Az káptalant és szentegyházakat
Azon nap felégeték azokat,
180           Hogy jobban lőhessék az pogánokat.

Az Kisasszon nap után ez vala,
Vasárnap vala ezörötszázba
Ötvenkettőbe ez szállás vala.
Harmadnap nagy sáncokat vettek vala.

185           No, Királyszékiről lőnni kezdének,
Töltésre, nagy monostorra lőnnek,
Onnat szép álgyúk mert igen zöngnek,
Jó Dobó miatt sok terekök vesznek.

Az Királyszékin álgyúk hullának,
190           Álgyúkerekek, agyak romlának,
Főpattantyúsok ott meghalának,
Öt nap egymásra golyóbist szórának.

Kapun mindennap kiötnek vala,
Lovat, juhot, barmot itatnak vala,
195           Vizet hordókkal béhordnak vala.
Arszlán bék juta, klastromnál leszálla,

Szép négy taraszkot előhozata,
Lövőhelyökre igazíttatá,
Az földbástyára sokat szórata,
200           Sok golyóbissal hőseket bolygatá.

Esmég másodszor ők kiötének,
Az törökökvel igyeközének,
Sebösödének, semmit nyerének,
Másszor Iovakat, öszvérököt nyerének.

205           Gyorsan ötödnap az Amhát basa,
Sok szancsákokval beglerbék basa,
Tihemér felől beglerbék szálla,
Az vadkert felől Amhát basa szálla.

Juta sok jancsár, vár alatt szálla.
210           Másfélszázezör az császár hada,
Tizenhat vala öreg álgyúja,
Sok taraszkjának ott száma nem vala.

Ez basák együtt tanácskozának,
Hetednap sok sáncokat ásának,
215           Nagy sok kasokat ők fonatának,
Földdel megtölték, tárgyokat alkotának.

Várra álgyúkat ők szegezének,
Egynéhányfelől kőfalt törének,
Kik miá belől sokan veszének,
220           Tözeslaptákat, nilakat bélövének.

No, benn az hősek igen forgódván,
Jó Dobó István, Mecskei István,
Az vitézöknek ők parancsolván,
Törés aránt töltésöket alkotván.

225           Vermöket sokat ott benn ásatnak,
Töltött kasakat ők ferakatnak,
Ó gerendákat ők felásatnak,
Tüzeslaptákat vizes bőrrel oltnak.

Az kilső várban meg-meg forgódnak,
230           Gergely deák, Pető, Zoltai vannak,
Csak vitéz módra ők es forgódnak,
Mert az terekek ott es igen rontnak.

Lövik erőssen az szép házakat,
Ott lerontanak sok kőfalokat,
235           Az kölső várban mind az bástyákat,
Ó kapu környül mind az kőfalokat.

Láttyák az hősek, nappal kit rontnak,
Az főhadnagyok igen forgódnak,
Éjjel erőssen azt bécsinálják,
240           Mind az vártákot több néppel újítják.

Az ostromokat minden meghallya,
Mikoron vala Szent Mihály napja,
Az megszállásnak egy héán húsz napja,
Éjjel terekek bégyűltek sáncokba.

245           Sivalkodással reggel hajnalba
Felszóval vannak Allá kiáltásba,
Az palotákra nagy ostromlásba,
Huszonhét zászlóval másznak kőfalra.

Az szeglettorony Bolyki bástyája,
250           Bolyki Tamásnak hol lőn halála,
Zászlóval terek ott es rohana,
Bebek tornyára sok terek rohana.

Törésére az régi ó kapunak
Huszonhét zászlóval bévön jutának,
255           Vitésségöket ők mutatának,
Várbélieknek nagy gondot adának.

Csuda bátorok ott benn valának,
Bölcsen hadnagyok ott forgódának,
Jóllehet bennök sokan hullának,
260           Rajtok terekek semmit kophatának.

Isten magadá szerencséjeket,
Mert ő meghallá könyörgésöket,
Ám ott elveszte sok terekeket,
Szégyembe hozá ő eltérésöket.

265           Az ostrom után csuda történék:
Egy gyaloghadnagy az vég Egörnek
Árulója lőn az vitézöknek,
Sok társaságval hogy onnat kilépnék.

Szorgost hadnagyok ez dolgot érték,
270           Hegedős István ám megfogaték,
Tőle megérték, mert megkínzaték,
Az vár piacán ám felakasztaték.

Az Egör veszte nagy kár lész vala,
Ha egy hegedős miá vész vala,
275           Az egész Felföld elpusztul vala,
Az palaszk orrunkról elesik vala.

Rettenetösség meg más történék:
Nagy sok mázsa por ott felgyújtaték,
Ki segröstyében ott benn tartaték,
280           Monostor jobb része hamar felvetteték.

Hertelenségvel nagy kárt vallának,
Az törés miatt vitézök halának,
Molnak barmostul mind elromlának.
Kin az terekek igen vigadának.

285           Az vitézök benn háborodának,
Vélik, töröktől megcsalattanak,
De az hadnagyok jól forgódának,
Az köznépeknek sok szép szót mondának.

De hogy megérték, bátorodának
290           Csak vitéz módra helyökre állának,
Hamar kölyőket, molnat raggatának,
Port töretének, nagy hálát adának.

Azon pogánok bizakodának,
Sok golyóbist az várra szórának,
295           Az közép kapun vitézök hullának,
Ez alatt likat árokra nyitának.

Nagyprépost házánál sáncot vetének,
Onnat es nagy sokat bélövének,
Az földbástyán gyújtásokat tőnek,
300           Kiket vitézök semmié tevének.

Árkot Királyszékiről felásának,
Deszkából tárgyot fenn alkotának,
Belől oly hamar rájok ásának,
Azt elronták, mert ők kiostromlának.

305           Kárt az terekök nagyot vallának,
Meg más árokból tárgyot állatának,
Nagy viadallal kit elrontának,
Végre terekök onnat elfutának.

Nagy palánk mellől tárgyok romlának,
310           Gyúlások, égésök megalvának,
Palánk karói el-kihajlának,
Lánccal, kötéllel kiket bécsatlának.

Az nagy kapunál kőfalt törének,
Szeglettoronnál bástyája béköknek,
315           Földdel zsákokat sokat töltének,
Csuda fortéllyal nagy tárgyot szerzének.

Gyorsan toromra tárgyot vonyának,
Kit nyers bőrökkel béburítának,
Belől vitézök igön forgódnak,
320           Horgok, vasmacskák tárgyot szaggatának.

Ímé más fortél: sok fát hordának,
Vár fölött nagy halmokat rakának,
Árokban hasábfákat hányának,
Hogy nagy ostrommal arról béhágnának.

325           Vitézök arra es gondolának,
Tonnákba, hordókba ők rakának
Aprópuskákat, szakállasokat,
Kik az árokba széllel ropogának.

Ím az rakás fák mind felgyúlának,
330           Könkő, szurk, faggyú kihányatának,
Az terekök ott sokan hullának,
Ez sok fortéllyal semmit használának.

Gyorsan ó kapura indulának,
Árkokat ásának, kőfalt vágának,
335           Bélövöldöznek, bégyagdosának,
Kaput felgyújták, sokan meghalának.

Az likak tőlök elnyeretének,
Belől vitézök embörködének.
Nyás-gerelt igen meghevítének,
340           Kit az terekek igen pögdösének.

Sokan az gerelt mert megragadák,
Tenerök bőre szakadozának,
Nagy rút szitkokkal átkozódának,
Benn az vitézök igen kacagának.

345           Az tereköknek sok ányúságok
Semmit használa bölcs tudományok,
Marada nékik csak hiú bosszújok,
Mert Isten vala magyarok paizsok.

Gyakran császárnak az várat kérik,
350           Sokféle nyelvön kívöl üvöltik,
Nagy szép jutalmát annak ígyérik,
Békével őket gazdagon eresztik.

Az bölcs hadnagyok nagy lövést tésznek,
Trombiták, dobok, sípok szönögnek,
355           Köznép szózatot hogy ne ércsenek,
Kiből hasonlás, gonosz ne követköznék.

Tizenkettődnapján Mintszent hónak
Innepe Szent Maximiliánnak,
Szerdán másod nagy derék ostromnak
360           Egynéhánfelől indulnak kőfalnak.

Felhágnak, másznak pogán terekek,
Nagy sok zászlókat törésre visznek,
Allát kiáltnak, dobok zöngenek,
Lőnek, hagyítnak, igön embörködnek.

365           Először ó kapu bástyájára
Nagy sok zászlóval rohanának rá,
Mecskei István gondola arra,
Az vitézökkel ott ellenök álla.

Rettenetös nagy öldöklés vala,
370           Mind az két félben sok megholt vala,
Szegín Mecskei megsérvött vala,
Szégyönt terekek ott vallottak vala.

De meg másfelől az földbástyára,
Nagy sok zászlóval tömlöcbástyára
375           Hertelenséggel rohanának rá,
Belől vitézök sokan futnak arra.

Itt vitéz Dobó István forgódék,
Pető Gáspár es oda érközék,
Sok jámbor vitéz ott embörködék,
380           Zászlók hullának, vitézök halának.

Nám, az Bolyki tornyánál es vala,
Nagy ostrom vala, viadal vala,
Jó Gergöl deák, Zoltai vala,
Kösztök Figedi jól forgódik vala.

385           Az ostrom közel estvélig tarta,
Az császár hada kárt nagyot valla,
Ostromról aznap terek elálla,
Aznap húsz mázsa por mind elkölt vala.

Nagy bánatjok lőn az főpasáknak,
390           Egyött dolgokról tanácskozának,
Egy végostromot szolgáltatnának,
Hogyha nem nyernék, ők elszállanának.

Derék ostromhoz ők készölének,
Senkit az igyben nem kíméllének,
395           Pasák, szancsákok mind készön lűnek,
Másnap ostromra várnak eredének.

Közel tíz óra gyűlésbe telék,
Az vígságtevők igen szöngének,
Allát mindönök ott övöltének,
400           Belől Istennek igen könyörgének,

Jézust háromszor ők kiáltának,
Dobok, trombiták igen harsagnak,
Kétfelől puskák igen ropognak,
Fénös fegyverök villagnak, csattagnak.

405           Rettenetösön minden bástyánál
Vínak, harcolnak sok vérontásval,
Sebösök vannak nagy oításval,
Sokan elhullnak sebbel és halálval.

Az temlöcbástyánál Dobó vala,
410           Ott ő apróggyát ellőtték vala,
Ő keze-lába sebösült vala,
Ott asszonnépek vitézködnek vala,

Lám, sok köveket vártákra hordnak,
Nagy bátor szívvel ők hagyigálnak.
415           Aranyas zászlóját Ali basának
Hősek bényerék, igen vigadának.

Nagy viadal kinn Bolyki tornyánál,
Vala öldöklés sivalkodásval,
Belől az hősek nagy bátorságval
420           Ők nem gondolnak sebbel és halálval.

Az Gergel deák kezén seb esék,
Zoltai István es sebbe esék,
Az Figedinek foga kiesék,
Sok jámbor vitéz hulla, sebben esék.

425           Kárt az terekek nagyot vallának,
Az ó kapura es ostromlának,
Mecskeivel ott mind készön vannak,
Kik miatt kívöl sokan elhullának.

Ám szégyönökre eltágulának,
430           Dobjok fakadva elbúsulának,
Sok főnépeket ők siratának,
Magyar vitézök nagy hálát adának.

Az Amhát vala bosszonkodásba,
Ali basára átkozódásba,
435           Hogy őtet hívta oly bisztatásba:
Őt senki meg nem várja végházakba.

Az egrieket barmoknak monta,
Vég Egör várát rossz akolnak monta,
Kik miatt szégyönt ott vallott volna,
440           Jobb vitézöket házba sem látott volna.

Amhát táborát hamar indítá,
Minden hadával onnat kiszálla,
Nagy dicséretöt egriekről szólla,
Ferdinánd királ nagy örömet halla,

445           Az vitézök mert zászlót köldének,
Az jó királnak kedvesök lőnek,
Követök tőle ajándékot vőnek,
Magát ajánlá minden vitézinek.

Már meghallátok revid summáját,
450           Egri szállásnak históriáját,
Azon imádgyuk mennyei atyát,
Tőlönk se vonnya nagy irgalmasságát.

Egröt minékönk éltig megtarcsa,
Több végházakkal megszabadiccsa,
455           Az pogán kéztől megoltalmazja,
Körösztyén népet igaz hitben tarcsa.

Nagy históriát az ki szörzötte,
Ez summáját es azon jegyzötte,
Nevét versfőben megjelöntötte,
460           Ezörhatodfélszázháromba szörzötte.

ÁMEN

[VIII.] ENYINGI TEREK JÁNOS VITÉSSÉGE 1553.

Ez elmúlt gonosz üdőket beszélöm,
Vitéz Terek Jánosról emléközöm,
Mert jó híre-neve öröm énnéköm,
Attya halálán keserög én lelköm.

5               Nincsen szöme szerencse kerekének,
Egyaránt forog gazdagnak, szegínnek,
Hol jó, hol gonosz fordul emböröknek,
Urak és szegén legénök mind vesznek.

Nagy sok jóval szereté az Úristen
10             Vitéz Terek Bálintot ő éltében,
Mikort vala szintén jobb életében,
Az szerencse hozá veszödelömben.

Jó Terek Bálintnak szép házastársa
Megmarada az jó Penflinger Kata,
15             Árvaságba véle két vitéz fia:
Az jó Terek János és Ferenc vala.

Nem élhete asszon sokat ez világba,
Urán való szertelen bánatjába
Ő meghala Debrecen várasába,
20             Az két fia marada árvaságba.

Gondolá eszt Terek János magába,
Hogy ő menne egy felség udvarába,
Látna, tanulna vitézlő dolgokba,
Méne Ferdinánd királ udvarába.

25             Jó kedvébe kezde királnak lenni,
Mert hívséggel kezde néki szolgálni
Mi ifjakhoz illik mindent tanulni,
Mindönökkel ő magát szerettetni.

Tudományokat ő kezde tanulni,
30             Játékokban, vadászásban ott lenni,
Gyorsasággal sokakat meghaladni,
Házasságra kezde ő igyeközni.

Elbúlcsúzván, méne kincsös Erdélbe,
Jó Hunyad várába, lakóhelébe,
35             Szép mátkáját hozá nagy örömébe,
Attya meghala azon esztendőbe.

Rágondola Terek János dolgára,
Írnak vala ezörhatodfélszázba,
Vala huszonegy esztendős korába,
40             Álla János királné udvarába.

Eszt királné asszonnak megjelenté,
Hogy őfelsége szolgája úgy lenne,
Az terekkel együtt hadba nem lenne,
Sőt attyájért holtig ellenök lenne.

45             Királné asszon akkor Fejérvárba
Vesze öszve kincstartóval búvába,
Hogy ellene támada országába,
Némötöknek magát ajánlásába.

Igen bízik Fráter György Ferdinándba,
50             Az királné asszon terek császárba,
Izene Kászon basának Budába,
Havaselföldébe és az Moldvába:

Az császárnak hagyásából jönnének
Segétséggel, hogy mellette lennének.
55             Nagy hadakkal azok felkészülének,
Erdélségre indulának, sietének.

No, mikoron Terek János eszt érté,
Hogy terekké lenne, eszt nem szereté,
Asszonyátúl hamar búcsúját vevé,
60             Szép szóval asszonyának ezt beszéllé,

Ohítva szólla: “Kérlek meghallgassad,
Kegyelmes asszonyom eszt megbocsássad,
Én búlcsúmat veszöm, kérlek, ne bánjad,
Az terek nem barátom, aszt jól tudgyad.

65             Sőt lám tudgya felségöd, mint elveszték
Én vitéz atyámat megrágák, evék,
Terek Bálintot hamis hittel veszték,
Fejemet öcsémmel árvaságba veték.

Rágondolván, én nem akarok járnom
70             Terekekkel, egy hadba barátkoznom,
Inkább, ha lehet azon gondolkodom,
Én atyámért rajtok akarok halnom.”

Ott az úrfi asszonyátúl elválék,
Jó Hunyad várába mikor érközék
75             Hírt mondának: Tótváradgyán nyugodnék
Kászon basa, hogy Erdélben bélépnék.

Legelöl két agáját választotta,
Feru agát társával elbocsátta,
Kétszáz lóval Dévára bébocsátta,
80             Utánna ötszáz lovagját bocsátta.

Ezt hogy hallá Terek János, vigada,
Egy inassát, Kósát hamar bocsátá,
Dévára bémenne, bizon hírt tudna.
Kósa siete, Dévára béjuta.

85             Nagy gazdagon Feru aga eljuta,
Az sarampón Kósa mind megszámlálá,
Kétszáz lóval épen az aga vala,
Ali csausz, Gyurbát vajda ott vala.

Eszt megmondá Kósa vitéz urának,
90             Az úr hírré tevé jó szolgáinak,
Erről hálát ad az mennyei Úrnak.
Kérdi: “Mi tetszenék az uraimnak?”

Vala Nagy György azkor az úr hadnagya,
Kösség-akaratból úrnak eszt mongya:
95             “Három jelös dolgát jól meggondolja,
Hogy valami kárát annak ne vallya.

Királné asszon hiti ellen lészen,
És az ország értelme nélkül lészen,
Kezd jószágod veszni, ha ellenök lészen,
100           Ezöket nem nézöd, kezedön lészen.”

Erre Terek János szóla ilyeket:
“Régen kértem az felségös Úristent,
Hogy adgyon éltömben oly jó szerencsét,
Terekekkel aggyon néköm oly igyet,

105           Bátorsággal Terek Bálint fogságát
Én megtorolhassam szernyű halálát,
Nem nézhetöm jószágom pusztulását,
Bizon megkésértöm az basa hadát.”

Eszt hallván vitézök, éjjel készülnek,
110           Éfelekor két embörök jövének,
Az dévai főbírótúl jövének
Az esköttek nagy hitöt izenének.

Nagy vígan az úr trombitát fúvata,
Lovagját, gyalogját el-kiindítá,
115           Száztizenhárom lovagot számlála,
Hatvanhét gyaloggal éjjel indula.

Terek János elöljárót bocsáta,
Barcsai Gáspárt szép szerrel bocsátá,
Jelt kiada, és mindent bátoríta,
120           Viadalnak móggyára megtanítá.

Jó legényeket fejéhöz választa:
Kardos Józsát, Keresztúri Pétert hagyá,
Bocskai Miklóst, Palatics Gergelt hagyá,
Temesvári Nagy Jánost, Őz Lászlót hagyá.

125           Nagy Györgyöt elöl Dévára bocsátá
Véle Hetey Sebestyént bocsátá,
Vas Benedeket es véle bocsátá,
Titkon az főbírót hogy kihívatná,

Ott űtűle mindent bizont értene.
130           Nagy György siete, Dévára béére,
Titkon az főbíróval ő beszélle
Hát jó hitben vagyon, mindent megérte.

Dévai kertökön két ösvént nita,
Kin az gyalog az várasra rohanna,
135           Terek János juta, kernyülfogatá,
Ő maga az vár felé felszágulda.

Igen kéri az főbíró az agát,
Hogy Terek Jánostúl őrizze magát,
Mert bizonnyal tuggya ő indulattyát,
140           Rajta akarja állani bosszúját.

Sőt Déva várából az Pétör deák
Feljönnének, izene az agának,
Napfelköltét az várasban ne várnák,
Mert jövetit hallya Terek Jánosnak.

145           Ez hírökkel az aga nem gondola,
Sőt csak csalárdságnak eszt mongya vala.
Ali csausz, Gyurbát vajda hogy hallá,
Magát bízá az várhoz, felnyomtata.

Bátorsággal az vitézök jutának,
150           Szintén hajnalban felriaszkodának.
Az gyalogok kertöket szaggatának,
Kin az várasra ők bérohanának.

Egy bízott emböre Terek Jánosnak
Harmadmagával álla sarampónak,
155           Leüté az lakatot lovagoknak,
Kin az vitézök ott bészaladának.

Sok tereket várasszerte hullatnak,
Sokan terekek házba szorulának,
Lovon, gyalog vár felé szaladának,
160           Sok közülök várasszerte halának.

Terek János az vár felől forgódék,
Az felső sarampóhoz találkozék
Egy gyalog terekkel, ott igyeközék,
Előtte az terek meg sem futamék.

165           Jelös fővitéz embör, mongyák, hogy volt,
Öltözeti néki mert szép gazdag volt,
Az Feru agának agatársa volt,
Egy szablyával viadalnak állott volt.

Egy ő maga Terek János már vala,
170           Szerencséjét Isten úgy atta vala,
Hegyös tőrrel derékba úgy találá,
Sarampóhoz az tereket nyásolá.

Nem sok múlva elesék és meghala,
Főszabója az úrnak jutott vala.
175           Az agának fejét vétette vala,
Feru agát mondom mint megholt vala.

Immár aga egy házba szorult vala,
Kit az pórok reá bétörtek vala,
Ott futamék lovához istállóba,
180           El-kihozá, felülni akart vala.

Ott az pórok jutának, aga látá,
Nem lőn mit tenni, lovát elbocsátá,
Az pórokkal nagy viadalt ő tarta,
Előttök az kertre futva szalada.

185           De az pórok oly erősen kergeték,
Egy hágsóra az aga igazodék,
Igaz akkor Terek János érközék,
Hogy meglátá, hamar reá igazodék.

Elérék az hágsóig paraszt népek,
190           Kiktől koncról-koncra elvagdaltaték,
Terek János látá, igen bánkódék,
Elevenön hogy meg nem fogathaték.

Intéz Terek János meghatta vala,
Eleven tereket senki ne fogna,
195           Azért mindent ők ott levágnak vala,
De sok bennök várhoz szaladott vala.

Benn egy házba Déván vajda szorula,
Nagy sebökben az várhoz felszalada,
Kit császárnak végre bémondott vala,
200           Kiért agaságra felvötte vala.

Rémülés nagy lőn ez az pogánoknak,
Futó terek megmondá az ötszáznak,
Kik mind az Kászonhoz hamar futának,
Azon lőn nagy bánattya az basának.

205           Elindula Buda felé hadával,
Hogy ne járjon nagyobb szégyenvallásval.
Terek Bálint halálájért fiával
Igy járt vala vitéz Terek Jánosval.

Várasban az holttestöket számlálák,
210           Két negyvennégy testet ott találának,
Csak négy magyar vitézök meghalának,
Vitéz Palatics Gergelt sokan szánák.

Csuda szép nyereséggel ők járának.
Terek János külde az kincstartónak
215           Egy tereket, egy zászlót az barátnak,
Megköszöné, mint szerelmes fiának.

Szeretettel hallá eszt Erdélország,
Ez úrfiat idvezlé nagy sokaság,
Éltesse és tarcsa az Szentháromság,
220           Övé légyen holta után mennyország.

Egy jó lovat nyereségből hozának,
Ajándékon mutaták az úrfinak,
Mongyák: főlova volt Feru agának,
Kinél jobb nem volt hadában basának.

225           Vitéz Terek János erüle annak,
És nagy hálát ada mennyei Úrnak,
Minden jószága megvagyon az lónak,
Nagy szerettében nevezé Agának.

Még más ellenség Havaselföldében
230           Nagy haddal akarna jőni Erdélben,
Terek János hallá nagy örömében,
Vas Benedököt bocsátá tisztiben.

Benedök az föld népét feltámasztá,
Nemeset, nemtelent hamar indítá,
235           Az Hátszagon terekekkel harcola,
Vitéz módra elöljárót tartósztatá.

Ötszáz terek elölharcoló vala,
Utánna nem messze négyezör vala,
Derék tábor az után indult vala,
240           Kiben terek és sok oláhság vala.

Nagy szép néppel Vas Benedök gyűjtezék,
Harmadnap elöljáróval ütküzék,
Vitéz módra ott vélek igyeküzék,
Azonközbe Kendefi János érközék.

245           Jó rézdobját ott hamar megzöndíték,
Az négyezör terek, oláh megfutamék,
Magyaroktúl sok bennök levágaték,
Az derék tábor hallá, eloszlaték.

Ezzel is Terek János tisztességet,
250           Mindönöktől nyert vala jó hírt, nevet,
Ha ő meg nem állya vala eleiket,
Lát vala Erdél nagy veszödelmeket.

Intéz Terek Jánosról többet szóllok,
Sok jámbortúl kit igazán én hallok,
255           Mikort Lippát Ulumánra szállátok,
Ottálló seregben őtet hagyátok.

Ennek rendít, módgyát bévön megírtam,
Derék krónikámban én beléraktam.
Mikort immár benn valátok Lippában,
260           Ulumán bék bészalada az várban.

Megcsalaték Ulumán bék dolgába,
Mert sok terek elhulla viadalba,
Nem szaladhatának mind bé az várba,
Hídról sokan hullának az árokba.

265           Igen vágják őket az keresztyének,
Kis kapun kiszaladának terekek,
Hétszázan jó szerrel vadnak szegények,
Éppen hazamenni ők igyeköznek.

Nem messze szép seregöket látának,
270           Kétfelé féltökben ott szakadának,
Egyik része az Marosra váltának,
Más rész Terek Jánosra találának.

Terek János az szilvásba áll vala,
Hogy az tereket ott meglátta vala,
275           Vitézeket ránódította vala,
Ő maga is bátor szívvel indula.

Igen hullnak, vesznek ott az terekök,
Vígan forgódnak az magyar vitézök,
Terek János jól forgódik közöttök,
280           Hát gyaloggá esött volt egy fűtörök,

Oly erősen ví vala az hősekkel,
Sokra sebet ejt vala bátor szível,
Mint egy vadkan ő élös fegyverével
Kit ér vala, eltér vala nagy sebbel.

285           Közel juta Terek János, hogy látá
Az terekhöz siete, szömben álla,
Hegyös tőrrel őtet gyagdosá vala,
És őreá sebeket ejtött vala.

Ottan Terek Jánost ő megfutamá,
290           Lova nyakát általüté, kiszakasztá,
Ő jó lován már egynéhán seb vala,
Mely lovat Agának nevezött vala.

Míg jó lovát úrfi megtörölgeté,
Addég Kardos Józsa fáját felveté,
295           Az terekben ő kopjáját eltöré,
Vasát vállából az terek kivevé.

Juta meg egy huszár, öklelni akará,
Félön szököllék, kopja héban jára,
Egyet terek szablyával hozzácsapa,
300           Az ló farán fél singnit vágott vala.

Ám eljuta más huszár es azonba,
Ott es terek egyet-kettőt ugorda,
Hozzácsapa, ló lába elszakada,
Terek János látá, reá indula.

305           Hát az terek magát vérösítette,
Ez úrfi jó lovával úgy ötette,
Az tereket hamar földre elejté,
Ugyan rajta jó lovát téröngeté.

Ott az hegyös tőrrel igen gyagdosá,
310           Szablyájával az terek ám felvága,
Vitéznek szép kengyelvasát találá,
Az rézkengyel félig el-bészakada.

Szakada csizmája és ő kapcája,
Azért meg nem sebesüle ő lába.
315           Hegyös tőrrel úrfi hozzátaszíta,
Szablyás karját ő az földhöz nyássolá.

Ez világból ugyanott kivégezé,
Terek János nagy tisztességet nyere,
Az Úristen soká őtet éltesse,
320           Még több igyben őtet szerencséltesse.

Haj, eszt ne utáljátok, kik hallyátok,
Ez vitéz úrfira ti ne szóljatok,
Mert bizon kevés úrfiakat látok,
Kikkel együtt terekekkel vínátok.

325           Kár, hogy ez úrfit elő nem veszitök,
Hogy valami tiszttel nem szeretitök,
Hozzá sietnének szegén vitézök,
Híven szolgálná országtok, földetök.

Ezörötszáz iránk ötvenháromban,
330           Aranlábú Debrecen várasában,
Tinódinak híják mind ez országba,
332           Szerzé búba egy puszta kamorába.

FINIS

EZ KÖNYVNEK MÁSODIK RÉSZE
kiben külömb-külömb időben és országokban
lött dolgok, históriák vannak szörzője
azon Tinódi Seböstyén

[IX.] ELSŐ KÁROL CSÁSZÁR HADA SAXÓNIÁBA,
OTT KÚRFIRSTNAK MEGFOGÁSA
1546.

Saxónia vala Némötországba,
Károl császár ellen feltámadásba,
Meghallyátok Károlt nagy haragjába
Mint fogta meg kúrfirst az viadalba.

5               Erről írást, tudom, sokat hallhattak,
Császárok, királyok mint hadakosztak
Aláttok valókat sokat rontottak,
Kik ő hívségökben megbontakosztak.

Béírták lám eszt az evangélisták,
10             Isten szava kemén szívű zsidóknak:
Az mi az császáré, adnák császárnak,
Az mi Istent illet, Istennek adnák.

Az magyar nemzetöt ezért utálják,
Vendégnépek éktelenöl rútolják,
15             Az ő nagy vétköket meg nem gondolják
Ő urokat kik hívön nem uralják.

Sokszor történt Fölső-Némötországba
Némöt urak voltak meghasonlásba,
Császárjokra arcul feltámadásba,
20             Mi miá estenek szégyönvallásba.

Tuggyátok, nem régön Némötországba,
Ezörötszáz írtak az negyvenhatba,
Zöndülés lőn egész impériomba,
Károly császár ellen feltámadásba.

25             Idő vala akkort bolond vakságba,
Nagy tévölygés vala az hit dolgába,
Luter Márton hirdetni keszte vala:
Az az jó hit! mind aszt kiáltja vala.

Az pápa ellen kezde prédikálni,
30             Az emberi szörzés ellen szólani,
Evangéliomot kezdé hirdetni,
Sokan kezdének őmellé támadni.

Nagy hertelen az hit mellé állának,
Hercegök, nagyurak hitöt adának,
35             Az hit mellett mindhalálig vívnának,
Károl császárnak erről hírt mondának.

Vala ellene ez az jó császárnak,
Gyakran izene Ő az nagyuraknak,
Hogy más hitöt ők ne támasztanának,
40             Az ki ellene lenne az pápának.

Semmi félelmet ők nem mutatának,
Az hit dolgába ők mind eljárának,
Közzülök egy fejdelmet elfogának,
Kit fogva császárnak bémutatának.

45             Lőn ez hírön sok úrnak búsulása,
Zendölének, tanácskoztanak vala,
Vittembergbe Friderik János vala,
Kit tisztiről kúrfirstnak hívnak vala.

Jöve őmelléje egynéhán herceg,
50             Kiket hivatott vala kúrfirst herceg,
Jöve Ren nádrespán, az Falc gróf herceg,
Az harmadik az wirtömbergi herceg.

Támada Langróf, ki jó hadnagy vala,
Ötödik kolóniai pispök vala,
55             Ki az pápaságra igyeközik vala,
Banfrani herceg, gróf Pofaig vala.

Ez fejedelmek sokan győltek vala,
Portugáliából segétség vala,
Kúrfirst mindezökkel hamar indula,
60             Ő tanácsok, végezésök ez vala:

Rettenetös haddal Károlt megvernék,
Nemzetivel tisztiből űt levetnék,
Az pápa hitit űk semmié tennék,
Császárt, királt, pápát mást emelnének.

65             Az Isten sőt másképpen végeszte volt,
Mert császárra még meg nem haragutt volt,
Birodalmának véget sem vetött volt,
Mert az Károly életiben jámbor volt.

Tuttára vala Károlnak házába,
70             Hogy kúrfirst már benn vala országába,
Tartománya lőn mellé támadásba,
Mikor közel Ingolstad felé juta.

Vevé magát onnat Pajorországba,
Minik váras felé nagy hatalmába,
75             Egész impérium lőn holdolásba,
Lőnek császár ellen feltámadásba.

Sőt császár Rezembe akkoron vala,
Csak kevesen ő táborába vala,
Vitéz Maximilián herceg vala,
80             Császár körül szépön forgódik vala.

De lám, Károl azt mind jól érti vala,
Ingolstadra kúrfirst hogy siet vala,
Ki császárnak jelös várasa vala,
Három zászlóalja népet választa.

85             Ez várasban titkon őket bocsátá.
Flandriába egy levelet írata,
Lajos királnénak, ki húga vala,
Kinek neve Mária asszon vala.

Támasztaná népét nagy hamarságval
90             Vitéz Faperönnel, főhadnagyával,
Faperön sietne egy szép táborval.
Más levelet Prágában gyorsaságval

Íra öccsének, Ferdinánd királnak,
Csehök, vitéz magyarok támadnának,
95             Szakszóniára ők bérohannának,
Mindent mívelnének, hóldoltatnának.

No, már kúrfirst Ingolstad felé vala,
Ki az Duna mellett szép váras vala,
Várasbéliektül frigyöt kért vala,
100           Mert az váras alatt egy nagy híd vala,

Ott az hídon, hogy békével bocsátnák.
Megengedék, hídon általbocsáták,
Ott egy hegyön nagy szép tábort járának,
Kúrfirst kéri, hogy ők meghódolnának.

105           De az Károl erre hamar gondola,
Csak tizenkétezör néppel indula,
Duna mellett titkon hamar felszálla,
Ingolstad várashoz táborát csatlá.

Sok szép harcok akkoron ott levének,
110           Kopják törnek, sok puskákból lövének,
Kik miatt két félben sokan veszének,
Károly vitézi ott embörködének.

Császárnak ott mely nagy hívön szolgála,
Vitéz Maximilián harcon vala,
115           Ferdinándnak öregbik fia vala,
Vitésségén harcon sok csudál vala.

Rajta császár oly igen örül vala,
Azon éjjel nagy szép sáncot hányata,
Kúrfirst másfélszáz álgyút igazgata,
120           Három éj-nap kit császárra szórata.

Juta Flandriából nagy sietségvel
Az vitéz Faperön nagy szép erővel,
Egy hajnalban harminckétezör népvel
Egy hegyön tábort jára bölcseségvel.

125           Bémondák kúrfirstnak, igen csudálá,
Két negyvenezörön először vala,
Végre másfélszázezörön gyűlt vala,
Az császártúl ő semmit nem fél vala.

Jó Ferdinánd királ Prágába vala,
130           Feleségével, gyermekivel ott vala,
Ez hír hallva ő levelet írata,
Gróf Miklósnak az Újbécsben iktatá.

Tanácsa, főképe királnak vala,
Bölcs és vitéz hadnagy, komornik vala,
135           Hívségében király kétös sem vala,
Levélben néki ezt írta vala:

“Bocsáss hozzám az magyar vitézökben,
Mert bátyám császár vagyon mast nagy igyben,
Nyári Ferenc légyön hadnagy seregben
140           Az többit es megjelönté levélben.

El-felsiessenek nagy hamarságval,
Kiért övék lészök én minden jóval.”
Hallák urak, készölnek gyorsaságval,
Az jó névnek örülnek buzgóságval.

145           Lőn monstrájok csakhamar Nagyszombatnál,
Az jó Nyári Ferenc csak két zászlóval,
Az jó Bakit Pétör es két zászlóval,
Az jó Zay Ferenc es két zászlóval.

Lőn Erdődi Pétör másfélszáz lóval,
150           Jó Horvát Bertalan százharminc lóval,
Ifjú Pető János vala száz lóval,
Getyei Ferenc vala ötven lóval.

Az Bornemissza Seböstyén ötven lóval.
Ott telének ezörkétnegyven lóval,
155           Szent Mihál napján lőnek gazdag zsoldval,
Nyári hadnagy, lőnek ilyen tanácsval.

Az felségös királnak szolgálnának,
Véle öszve az felségös császárnak,
Igaz szeretetvel egyött járnának,
160           Egymásmellett élnének és halnának.

Csakhamar ez szép sereg elindula,
Morván, Csehországon általment vala,
Prágához juta. Királ azt meghallá
Feleségével vígan őket ott látá.

165           Ám bémutaták szép szerrel magokat,
Meg akarák mutatni ő módgyokat,
Sivalkodván futamtaták lovokat,
Nagy szép szertartással jargalásokat.

Ránézve az királ igen vigada,
170           Mert ő az csehökbe nem bízik vala,
Ez kevés magyarnak úgy örül vala,
Mert vitésségöket jól tuggya vala.

Ott az főnépeket béhirdetteté,
Hívségöket tűlök jó névön vevé
175           Minden kegyelmével magát ígyéré,
És mindön igyökben mellettök lenne.

Lám, szép beszéddel őket megtanítá
Képebéli embört vélök bocsáta
Saxónia felé őket szállítá.
180           Az csehöket hatezörön bocsátá.

Ott az magyart csehök semminek vélék,
Igen fegyvertelen népnek ítélék
Harminckettőt egy fegyverösént lelék,
Egy sem térne magyarra, azt beszéllék.

185           Rájok asszon, leányok néznek vala,
Sokan köztök keservest sírnak vala,
Okát kérdik, ők ím eszt mongyák vala:
“Eszös népnek titöket hallunk vala,

Oly igön csudálunk bolondságtoknak,
190           Rontásokra mentök atyánk fiainak,
De jaj, azok titöket mind levágnak,
Csak jajveszík atyátok, anyátoknak.”

Még Károllyal az kúrfirst harcol vala,
Ez had felől semmi híre nem vala
195           De az Saxóniába híre vala,
Zendölének, hamar támattak vala.

Az országból tízezör elindula,
Határokat ők mind bévágták vala,
Király hada Slokkaber várasnál vala,
200           De ő maga Prágába maratt vala.

Nyugovának, onnat elindulának,
Az csehökkel egy táborban szállának.
Hírök jöve, hogy az saxóniaiak
Támattanak, utakat bévágtanak.

205           Onnat hamar száguldót bocsátának,
Az határon utakat hogy megjárnák,
Magyarok előtt Bakit Pétört hagyák,
Az csehök előtt Slik Albertot hagyák.

Renddel az határon bérohanának
210           Saxóniában tüzet támasztának,
Egy kerítött várasra találának
Elszöc váras hostágjában dúlának.

Várast meghágák, kapuját bévágák,
Az várasba sok némötöt vágának,
215           Sok nyereséggel ők megrakodának,
Vissza az derék táborba szállának.

Meg az derék táborral indulának,
Az határon némöttel szemben szállának,
Mintszent napján szömben vívni akarnak.
220           Ott az csehök kösztök meghasonlának,

Csehök főhadnagyokra támadának,
Az sátorba hadnagyok szaladának,
Az határ kívöl nem vívnak, mondának.
Hír lőn, hogy az némötök indultanak.

225           Ez lőn nagy rémölés az magyaroknak,
Hogy két ellenség közé szorultanak,
Vagy az csehhel, vagy némöttel vívjanak.
Az cseh hadnagy mellé hamar állának.

Sőt Nyári Ferenc hamar rágondola,
230           Tanácsul adá, cseh hadnagynak szóla,
Az hitlenöket békével bocsátná,
Az kik hívök, azzal hamar indulna.

Az seregök szépön elindulának,
Elöljárót ők hamar választának,
235           Vitéz Horvát Bertalamot bocsáták,
Utánna szép seregök indulának.

Rút betegség vitéz Nyárin ott vala,
Azért kösztök egy jó lovan ott vala,
Élni-halni vélök ő ott kész vala,
240           Mert királnak hívségös szolga vala.

Én megmondom csehökben ki hív vala:
Az főhadnagynak Baiszmul neve vala,
Más főhadnagy ím az Szvitmelya vala,
Cseh kancellárius Pan Szplavna vala.

245           Egy gróf Látron jámbor híve királnak,
Három seregöt rendbe állatának,
Németökkel hamar szömbe állának,
Az magyarok ott jargalni fogának.

Tartózást ökleletben nem tartának,
250           Maga rájok puskát, álgyút sütének,
Az csehök es másfelől ütközének,
Az némötök ott hullani kezdének.

Rettenetösön sokat levágának,
Futásokban sokat bennök fogának,
255           Magyar és cseh nyereséggel járának,
Az Istennek ők nagy hálát adának.

Az királnak ajándékot szörzének,
Zászlókat, fegyverösöket küldének,
Az királlyal nagy sokan örülének,
260           Az magyarok nagy szeretetben lőnek.

Gyorsan Nyárira nagy nehésség szálla,
Királ hagyásából haza indula,
Népe előtt egy öccsét hatta vala,
Az Nyári Lőrincöt, ki jól szolgála.

265           Őfelsége azon bánkódik vala,
Mert hívségében igen bízik vala,
Jó Bakityot hadnagyul hatta vala,
Ki dolgába ott jól forgódott vala.

Csakhamar vitézök elindulának,
270           Cvik várashoz mikoron ők jutának,
Móric herceggel egyben találának,
Ki jó bízott híve vala császárnak.

Ott nyolcezör emböre nagy szép vala,
Kétezöre lovag fegyverös vala,
275           Egy táborba véllök szállottak vala,
Saxóniában széllel járnak vala.

Nagy sok kulcsos várasok hóldolának,
Urak, tartományok sokak hajlának,
Mihalya várasig felszáguldának,
280           Megtérének, Vittemberghöz jutának.

Tartományában ők sokat dúlának,
Az várasban szép seregök valának,
Kúrfürst mellé császár ellen támattak,
Colna várasban ők es bészállának.

285           Rémölének Vittembergbe kik valának,
Őközöttök nagy sokszor harcolának,
Károl császár, kúrfirst szömbe valának.
Az kúrfirstnak il gonosz hírt mondának:

Az Ferdinándus királ hogy felkészült,
290           Magyarokkal országában béütött,
Sok kulcsos várast Saxóniában megvött,
Országának népében sokat megvert.

Igen megrémüle az két tábortúl,
Károly császártúl, magyari királytúl,
295           Fél, hogy kiszakasztják Saxóniátúl,
Elkergetik minden birodalmátúl.

Nagy csendeszön táborát elindítá,
Ugyan szökve ott Károltúl elfuta,
Maga másfélszázezör népe vala,
300           Az Vittemberg felé ő siet vala.

Ferdinánd királ népe hogy eszt hallá,
Előle távol földön el-kiszálla,
Mert ez kis had ellene semmi vala,
Lipszia várast kúrfürst hamar megszállá.

305           Ím az váras herceg Móricé vala,
Főlakóhelye az Móricnak vala,
Tizönötödnapig vítatta vala,
Azért néki semmit nem ártott vala.

De az foglalt várasokat, várakat,
310           Meg visszafoglalá tartományokat.
Ferdinánd indítá ő szép táborát,
Akará látni Károlt, szerelmes báttyát.

El benn Károly már vala Augustában,
Mindent hóldoltata birodalmában,
315           Onnat siete Rezen várasában,
Szép erővel szálla Égör várasban.

Égörben királlyal szömbe levének,
Fejedelmek nagy örömbe levének,
Nagyhétben innepöt szépön illének,
320           Húsvét másnapján kúrfürstra eredének.

Látni kíváná császár az hadakat,
Mentől feljebb az vitéz magyarokat,
Mert régen hallotta vitéz voltokat,
Szép seregök ott mutaták magokat.

325           Eröl császár királyval az hadaknak,
Parancsolá császár az magyaroknak,
Módgyok szerént magok előmutatnák.
Az vitézök szépön rendbe állának,

Sivalkodván ők ott megfutamának,
330           Jargalának, meg helyökre állának,
Mindönök helyökre bétalálának,
Sokféle nép kit igen csudálának.

Gyorsan császár az kúrfirstra indula,
Kúrfirst csak tíz mélföldön tőlök vala,
335           Ily szép szerrel vadnak. Kúrfirst hogy hallá,
Albis vizén népivel általszálla,

Elégeté Misnie várasnak hídgyát,
Túl másfelől indítá minden hadát,
Akará kapni Vittemberg várasát.
340           Az császár hogy érté eliramását,

Rágondola, víz mellett felindula,
Milberg várasánál szömbe találá,
Csak az Albis vize kösztök foly vala,
Kétszáz magyart onnat választott vala.

345           Magyarok jutának Toriga alá,
Nagy szép váras, kiben szép sereg vala,
Négy zászlóalja nép onnat kiszálla,
Megvívjanak, akaratjok az vala.

Az magyarok láták, nem tartózának,
350           Ugyan folyva rajtok kopját rontának,
Az némötök hamar megfutamának,
Veretének, sokan levágatának.

Nám, az fejedelmek ez idő közbe
Albis vizén általlövének szömbe,
355           Ki miá veszödelöm lőn két félbe.
Révöt találának Albis vizébe,

Ott magyarok gázlának, úsztatának,
Császár népi és kik könnyek valának,
Az kúrfirstnak hamar harcnak állának,
360           Kúrfirst népi előttök indulának.

Sietséggel császár es elköltözék,
Királ herceg Móriccal elköltözék.
Nápoli had könnyű lovaggal érközék,
Az spaniol nagy szép szerrel költözék.

365           Gyorsak az magyarok ott ő dolgokban,
Vélök az jó spaniolok az harcban,
Addég tartósztaták kúrfirst az útban,
Míg az császár érközék ő nyomokban.

Elmenni nem lehet, kúrfirst hogy látá,
370           Mert az fejedelmek ott vadnak, látá,
Viadalhoz népit harcul állatá,
Meg ne futamnának, úgy bátorítá.

Sőt parancsol császár Bakit Pétörnek,
Mindönök előtte ők ütköznének,
375           Bakit engede császár intésének,
Az vitézök ottan fát felvetének.

Tartózást nagy lövéstől nem tevének,
Az lövésre arcul űk öklelének,
Császár, királ, herceg ott érközének,
380           Másfelöl kemén ökleletöt tőnek.

Az viadal kösztök ám elkezdeték,
Kúrfirst népiben sok ott levágaték,
Mert az első rend hamar megbontaték,
Az ő sok népe hamar megfutamék.

385           Az jó császár vala szép fegyverében
Vitéz módra forgódik ő igyében,
Herceg Maximilián ott az igyben
Vitéz módra forgódik fegyverében.

Esze kúrfirstnak eltávozott vala,
390           Mert ő népit vágják, fogják, látja vala,
Azonközbe egy magyarra talála,
Kúrfirst azzal ott viadalnak álla.

Termete az magyarnak kicsin vala,
De kúrfirstnak oly nagynak láccik vala,
395           Kinek neve az Luka Józsa vala,
Fogllyá magát ő annak atta vala.

De az spaniolok tőle elvevék,
Károly császárnak azok béjelönték,
Az ki fogta, császár megtudakozék,
400           Luka Józsa megajándékosztaték.

Erül császár királval, az urakkal,
Mind hozzátartozó sok jámborokkal,
Az magyarok vadnak nagy vigassággal,
Bémutaták magok ajándékokkal.

405           Császárnak, királnak ajándékokat,
Jelös foglyokat, lovakat, morhákat,
Zászlókat, dobos és trombitásokat,
Véle öszve ű hív szolgálatjokat.

Az császár kedvelé ajándékokat,
410           De feljebben ő hív szolgálatjokat
Megköszöné nékik, szóla szép szókat,
Az Istennek tőn hálaadásokat.

Parancsolá komorniknak szép szóval,
Hozna ajándékot nagy hamarságval,
415           Az főnépet tisztölé ott il jóval:
Vitézzé szentöléssel, aranyláncokval.

Tisztölé az seregöt ott il jóval:
Csak ötezör nagy szép aranyforintval,
És ő magát öccsével, Ferdinándval,
420           Holtig való mindenben ajánlásval.

Jámbor vitézök láták, megköszönék,
Az császárnak ily könyörgést tevének:
“Egész Magyarország tefelségödnek,
Nagy ínségből szegínyök könyörgenek.

425           Jól érti felségöd nagy ínségönket,
Terek miá mi nagy veszödelmünket,
Az Istenért kérjök tefelségödet,
Már segél meg minket, te szegínyidet.

Ím mi felségödért az mi hazánkat
430           Elhattuk fiunkat, házastársunkat,
Nem nésztük ily messze fáratságunkat,
Felségödért nem szántuk halálunkat.

Jöjj el azért erőddel országunkba,
Fejönként lészönk véled ott az hadba,
435           Isten vélönk lészön az viadalba,
Az pogánok lésznek ott megromlásba.”

Jól hallgatja császár, szépön felele,
Egy magyar úr tolmácsa őmellette
Oláh Miklós kancellárius neve
440           Ki magyarnak királ után segéde.

“Jó vitézök, értöm nagy ínségtöket,
Pogán miatt nagy veszödelmetöket,
Sokszor akartam segélleni titöket,
Elindulnom támasztottam erőmet.

445           Itt azomba ellenöm támattanak,
Ez árulók országomra indultak
Odamentöm vélem ők elhagyatták,
Nagy gyakorta énvélem tusakottak.

Isten őket bünteté és megrontá
450           Véletök egyembe kezembe adá,
Vitézök, ha élhetök ez világba,
Megsegéllek titöket országtokba.

Jó készölettel megyök tihozzátok,
Élni, halni köztetök én akarok,
455           Régön hallottam, jó vitézök vattok,
Ez igyemben kit szömömvel jól látok.

Immár magamban aszt én elvégesztem,
Valamikor lészön én ellenségöm,
Magyar nélkül nem lészön ütközésöm,
460           Mert akkor tudom, lesz néköm nyerésöm.”

Jó vitézöket császár elbocsátá,
Sokszor néki ellensége támada,
Ki miá magyar mellé nem támadhata,
Azon vagyon néki szomorúsága.

465           Indula császár az Vittemberg alá,
Nem sok múlván vevé birtoka alá,
Onnat indula, Auspurgban felszálla,
Ez szép nyereségön ott es vigada.

Vígan az jó királ es elindula,
470           Csehországban Prágában ő leszálla,
De láss, ott es mely szerencse találá,
Csehországot rátámadásban hallá.

Immár az csehök sokan támattanak,
Az szabad várasok népet attanak,
475           Kik Prágában, kik utokba valának,
Az ó váras kapuját ők bézárták.

Támadásokkal semmit használának,
Az jó király hagyá az magyaroknak,
Viltava vizén általgázlanának,
480           Hogy Prágában több népet ne bocsátnának.

Az magyar vitézök gyorsak igyökbe,
Hamar lőnek az vízön költezésbe,
Sirotniczki Károllyal egyetömbe,
Kiktől csehök lőnek nagy rettenésbe.

485           Térének meg az segéllő seregök,
Prágában eszt hogy megérték az csehök,
Zászlókkal, szakállosokkal seregök,
Király ellen arcul jönnek az csehök.

Ebben hír lőn az magyar huszároknak,
490           Ott es nagyot szolgálának királnak,
Arcul az lövésre ők indulának,
Bátor szível öklelének, vívának.

Csehök hamar ott mind megfutamának,
Sokat bennök magyarok levágának,
495           Kiket bennök elevenön fogának,
Kiket vígan királnak mutatának.

Ott királnak nagyobb öröme vala,
Az cseh urak meghóldoltak vala,
Mint királi méltóság engette vala,
500           Sokat bennök ő megbüntetött vala.

Rágondolván, vitézöket szóllítá,
Országában ő házokhoz bocsátá,
Minden kegyelmével magát ajánlá,
Nagy hívségöket megköszönte vala.

505           Példa lehet ez az több magyaroknak,
Ez kevés nép mel hívön szolgálának,
Nagy sok országban ők jó hírt hagyának.
Magyaroknak hírt, nevet jót hozának.

Hírök sok országban nékik oly vala,
510           Gyorsaságról töröknek mongyák vala,
Sok országok tőlök rettentek vala,
Mint egy mendörgőtől ők félnek vala.

Írtak sokat az magyar krónikába,
Az magyarok Némöt-, Olaszországba
515           Hadakosztak, voltak diadalmakba,
De il keves nép nem volt il dolgokba.

Jobb vitéz magyarnál bizony nem volna,
Sem török, némöt, olasz jobb nem volna,
Csak az igaz szeretet köztök volna,
520           És jó vitéz vezér előttök volna.

Sőt szüntelen könyörgjünk Istennek,
Ez fejedelmek soká élhessenek,
Keresztyénnek rontói ne légyenek,
Csak pogánnal gyakran igyeközzenek.

525           Ezörhatodfélszáz jó esztendőben,
Az ki szörzé megtalálják versfőben,
Magyarok vitésségén örültében,
528           Kincsös Kassában bőjtnek nagyhetében.

FINIS

[X.] SZITNYA, LÉVA, CSÁBRÁG ÉS MURÁN
VÁRAKNAK MEGVEVÉSE

Lészön beszédöm itten ez országról,
Szitnya, Léva, Csábrág, Murán váráról,
Ferdinánd királ elrontatásáról,
Az bennök valóknak nagy szernyő halálokról.

5               Aszt tudgyátok régtól fogva, magyarok,
Tinköztetök csak dúlátok, fosztátok,
Egymásra kegyötlön agyarkodátok,
Ki miá vesztétök nagyobb részre országtok.

Nagy siketség, vakság szállott reátok,
10             Fárahó királhoz hasonló vattok,
Hiszem, Isten keménítötte johotok,
Sem prédikállással, sem énökkel gondoltok.

Ti az ó törvénből meghallhattátok,
Mely sokat üvöltünk néktök, tuggyátok.
15             Fárahó, Manasses és Olofernes,
Nabukodonozor lehet néktök példátok.

Ó törvénnyel immár ha nem gondoltok,
Csak az mi időnkbe elgondolnátok,
Az fűurakat ti elfogatátok,
20             Kik mast es fogságba, kiknek ott lőn halálok.

Sőt mindaz kegyötlenségért veszének,
Fejedelömségnek mert örülének,
Mastaniak jól eszökön légyenek,
Olyan vendégségben, csiklében ne essenek.

25             Sok ostort Úristen vete reátok,
Szükségöt, döghalált és pogánságot,
Mindezzel es semmit nem gondolátok,
Immár nemzetségtök vannak mast tirajtatok.

Ebben Isten nagy szép utat talála,
30             Császárok köszt békeségöt szállíta,
Az frigy alatt egy ostorát bocsátá,
Ki Magyarországból kobzókat kitisztítá.

Bizon sokan hálát adnak Istennek,
És jót mondnak ez jó fejedelömnek,
35             Bátorságos utat szörze az népnek,
Igazat szolgáltat nyomorult szegínyöknek.

Ez Ferdinánd királ gyűlést tétete,
Vármegyéket sokat ő felhirdete,
Igaztételét mindönnek ígyérte,
40             Urakat, vármegyéket mind hozzá esköttete.

Sokfelől üvöltés lőn ez várakra,
Kikből tolvajok állnak az utakra,
Senki békével nem mehet Posonra,
Sok kincsöt elfosztnak, népit vágják halálra.

45             Tanácsa lőn királnak az urakval,
Az ő hadát bocsátná szép álgyúkval,
Ez várakat szállatná hamarságval,
Dúlókat, fosztókat büntetné ostorával.

Igen hamar szép táborát készíté,
50             Szép álgyúit szekerekre vetteté,
Jó gróf Miklóst ő képében ereszté,
Csak ötötfélezör nagy szép néppel ereszté.

Jámbor vitéz hadban nagy bölcs ez vala,
Királnak főkomornikmestöre vala,
55             Főtanácsa és főhadnagya vala,
Kinek régen attya neuburgi gróf Miklós vala,

Jelös hadnagya Károl császárnak vala,
Ki hadakozásban igen bölcs vala,
Francia királt hadba megfogta vala,
60             Ez keresztyénségnek sokszor jól szolgált vala.

Eszt erősen királ meghagyá grófnak,
Hogy semmit ne kedvezjön kóborlóknak,
Szabad utat ircson az magyaroknak,
És rontója légyön ez megmondott váraknak.

65             Nagy haragja Balassira királnak,
Csábrág várát hogy nem adá királnak,
Semmi lőn szolgálatja ez úrfinak,
Tudgyátok, jól szolgált ő ez szegín országnak.

De lám, sokan tudgyátok vitézségét,
70             Ki tart vala sok jámbor vitézöket,
Kikkel ütött törökkel sok igyeket,
Kik közül Lévában sokan veszték fejöket.

Ő táborát gróf Miklós elindítá,
Ebestorfot hadnagyul elbocsátá,
75             Horvátinuvityot társul bocsátá,
Erős Szitnya várát ő hamar megszállatá.

Erősen kezdék Szitnya várát vínya,
Benne Makri Lukács porkoláb vala,
Véle sok jó legín és hajdú vala,
80             Kik kiötnek vala, sok kárt ők tésznek vala.

El-kijöve Bak Orbán száz hajdúval,
Nagy igyet tarta az hadban valókval,
Horvátinuvit forgódik hadával,
Bak Orbán fogllyá esék ötvenhat jó magával.

85             Ezön az várbéliek búsulának,
Az hajdúk ott hamar meghasonlának,
Ellene az porkolábnak állának,
Az várat megadák az felségös királnak.

Az gróf hadnagy azon nagy örömben lőn,
90             Szitnya vára mert királ kezébe lőn,
Léva alá indulattya hamar lőn,
Balassi Menyhártnak hogy ki nagy búára lőn.

Királ hada előtt úrfi ellépék,
Három várában sok vitéz hagyaték.
95             Lévaiakba megmondok tinéktek,
Magyarok kik vattok, hiszem kesörülitek:

Kösztök hadnagy az vitéz Daczó Tamás,
Farkas Gyenis porkoláb és Kis András,
Az Horvát Vid, jó vitéz Nemes Tamás,
100           Nagy Orbán, Nagy Amborus, jó legín Terek Tamás,

János ispán, Perhát, Kávási János,
Kelecséni András, Alpári János,
Terek Balázs, Nagy László, Móré János,
Körösközi Demeter, Ország István, Nagy Miklós,

105           Tései Kelemen, Fekete Mihál,
Tersi Basa, Horvát György, Széköl Antal,
Szabó Vitális, Verebéli Mihál,
Az Somogyi Máté, köztök az Farkas Mihál.

Ezökkel Pohárnok Miklós Lévába,
110           Kalandai Jakab, Horvát Kelemen az várba.
Erősen megeskőnek ők az házba,
Holtig ő uroknak lésznek hív szolgálatba.

Sietséggel az gróf Miklós eljuta,
Húsvét másnapján népével megszálla,
115           Léva keről ő táborát járatá,
Az királ álgyúit az várnak igazítá.

Megszálla ugyanakkor Csábrágot,
Az vár keről állata ő nagy sáncot,
Ott hagyá vitéz Horvátinovityot,
120           Lovaggal, gyaloggal hogy őriznék Csábrágot.

Erőssen kezdé Léva várát vívni,
Vékon kőfalát álgyúkkal törtetni,
Mindkétfelől egymást ők igen lőnni,
Ki miatt két félben kezde sok jámbor halni.

125           Ezön kéri gróf az jó vitézöket,
Ne veszessék az rossz házba fejöket,
Nyerjenek az jó királtúl kegyelmet,
Mert gróf szánnya vala veszni jó legényöket.

Egy holnapig kérik, hogy frigyök lenne,
130           Hogy uroktúl ő kevetök megtérne,
Ily kívánságokban semmi nem kele,
Sokan felelének: készök meghalni benne.

Rontaték annéra Léva kőfala,
Szabadon ostromnak mehetnek vala,
135           Benn az jó vitézök forgódnak vala,
Gyakor lövés miatt sokan elhullnak vala.

Nagy csudájok mind az hadban valóknak,
Mely vakmerő szívök benn magyaroknak,
Királ szép hadával semmit gondolnak,
140           Az egy tisztösségért ott meghalni akarnak.

Erössen huszonharmadnapig vívák,
Nyukhatatlanok az hősek valának,
Sebben sokan epettek, fárattanak,
Mégis nincs kezzőlök, kik halni nem akarnak.

145           Kárán az gróf olyha bánkódik vala,
Népében, porában hogy kára vala.
Szent Zsófi asszon estin rágondola,
Népit bátorítá, végostromnak indítá.

Sokan az ostromnak ők indulának,
150           Az bennvalók kit ingyen sem vártanak,
Az törésre ők hamar feljutának,
Kösztök az gróf Miklós, nagy bátorok valának.

Ott jó Daczó Tamás főhadnagy vala,
Az törésről másfelé ő ment vala,
155           Mert mindönfelé néki gongya vala,
Mindent viadalhoz igen bátorít vala.

Kiáltást, sivalkodást nagyot halla,
Kapu fölött törésre ő fut vala,
Sok spaniol immár várban benn vala,
160           Az fáradott népet vágják ők, lövik vala.

Vevé magát Daczó Tamás az vízre,
Onnat adá ő magát kegyelömre.
Az vitéz Kis András juta az helre,
Hol megeskött vala, kapu közt, nagy hitire,

165           Rajta nagy seb, mégis térdön vív vala,
Ő apróggya oly igen kéri vala
“Minden megfutamott”, mutatja vala,
“Mi es elmehetönk”, sírva könyörög vala.

Azt felelé: “Siess hozzám, apródom,
170           Mint lenne, fiam, az én étöm, itom,
Vitézök közt lenne rossz nyájasságom,
Tudod, itt esköttem, itt lészön én halálom.”

Kapuközbe nagy viadalt tart vala,
Halálával semmit nem gondol vala,
175           Végre puskából általlőtték vala,
Egynéhány vitézvel ott ő elesött vala.

Jó Farkas Dienöst ott általlövék,
Gróf előtt Kávási János levágaték,
Horvát Vidot és Nagy Lászlót ellövék,
180           Körösközi Demetert, Terek Balást ellövék.

Sebben esék Nemes Tamás igyében,
Jámbor vitéz vala az ő éltében,
Kinek vitésségét tuggyák végekben,
Igen epett, fáratt, keserödött az sebben.

185           Tó vizére, hallá, sokan futának,
Egynéhányan véle kiszaladának
Az tó mellett hír jön spanioloknak
Őt megkörníközék, ott megfogni akarák.

Ő forgódik, fogllyá magát sem adá,
190           Egy puska miatt lőn néki halála.
Vitéz Terek Tamás törésre álla,
Palota ablakáról őtet meglőtték vala.

Nám, az tisztös vitézök hullnak vala,
Szablyájokkal semmit nem ártnak vala,
195           Mert mind fekete merő fegyverös vala,
Puskájok kettő is, az miá vesznek vala.

Az fejedelmek gonoszul cseleködnek,
Kik házokban vitézöket rekesztnek,
Megsegéllik, ők nagy fogadást tésznek,
200           Azt ők hátrahagyák, sok jámbort úgy elvesztnek.

Gonosz, nem jó ez képpen cseleködni,
Nem akarnak lelkökre gondot adni,
Csak világi tisztességöt tudnak nézni,
Vitézök az mellett sokan készök meghalni.

205           Jó Fekete Mihált ott általlövék,
Nagy Orbánt, Perhátot törésnél lövék,
Nagy Amburust sebben székiben megölék,
Az jó Horvát Györgyöt az törésnél ellövék.

Ott jó Alpári Jánost es ellövék,
210           Tersi Basát, Pohárnok Miklóst ellövék,
Kelecséni Andrást tóban ellövék,
Téseni Kelement az törésnél ellövék.

Nagy szép nyereséggel ők ott járának,
Az spanyolok véle gazdagulának,
215           Magyarokat vélök sem bocsátának,
Hogy nevet végyenek, az ostromon valának.

Immár sok szépségöt hogy ott nyerének,
Akarák szedni fejöket vitézöknek,
Egy úrfinak erről ott hírt tevének,
220           Ő megkeserödék, szóla fő-fő népeknek:

“Óh, micsuda kegyötlenök ti vattok,
Eszök, vitésségök nem gondoljátok,
Hogy fejöket szedni ti akarjátok,
Vitézi testöket azzal szidalmazjátok.

225           Ti ez várat juhkosárnak montátok,
Talám soha il dolgot nem láttatok,
Mely nagy vitésségöt itt ti látátok,
Mezőn voltak volna, mast többen jajgatnátok.”

Az spanyolok ezzel sem gondolának,
230           Harminckettőt bennök megnyakazának,
Magyar vitézök ott sokan sírának
Az kegyötlenségön sírva ők ohajtának.

Nám, eszt az fővitézök hogy meghallák,
Vitézök halálát igön siraták,
235           Gróftúl az testöket kérék, eltakarnák,
Horvát Vidot, Terek Tamást, Kis Andrást elhozaták.

Nám, tizenhat testöt ők elhozának,
Fő nélkül azokat eltakaríták,
Gróf Miklóssal seregök indulának,
240           Erős Csábrág alatt álgyúk igazgattatának.

Az harminckét fejet gróf elhozatá,
Az sáncból karókban felrakattatá,
Foglyok közül Móré Jánost hozatá,
Az várat megkérné, az fejekhöz állatá.

245           Könyörög Móré János vitézöknek,
“Hogy halálra őhozzá ne lőjjenek,
Mert szernyű halállal most fenyögetnek.
Várat megaggyátok, mert benne mind megölnek,

Kit itt láttok, fejök az vitézöknek,
250           Mind várastúl minket mind eltörének,
Ha meg nem aggyátok, ti es így vesztök.”
Az fejeket láták, ottan megrettenének.

Igen törete gróf egy jelös bástyát,
Ostromnak készíté ő mindön hadát,
255           Szót adának, kérik az gróf Mikolát,
Hogy megkegyelmezjön, mert megaggyák az várat.

Jó vitézök valának az Csábrágba,
Nem tudom, mi észveszés lött dolgokba,
Az várat megadák nagy bolondságba,
260           Megküssebbödének az régi jó voltokba.

Kárvallással ők kibocsáttatának,
Királ kegyelmére ők tartatának.
Szép seregök onnat elindulának,
Ki lőn törésére erős Murán várának.

265           Ez énököt az ki szörzé Kassába,
Magyarok veszésén gondolatjába,
Első része légyen mast ez írásba,
268           Másik része lészön, mint járt Basó Murámba.

MÁSOD RÉSZE

Sőt hallyátok erős Murán romlását,
270           Az kegyötlen Basónak bolondságát,
Kinek példájul vehetik ő dolgát,
Ki róla megtanul, megjobbítja ő magát,

Erős magas kőszálon Murán vala
Egynéhán országot szűkítnek vala,
275           Erősb várat soholt nem láttak volna,
Az két császárnak es megvenni nagy gond volna.

Róla bizon sokan példát vehetnek,
Erős várakat az kik építenek,
Ott szegínyök éhöznek, verítőznek,
280           Az ő cseléggyökkel élhetetlenné lésznek.

Rívás, sívás, sok könyörgés Istennek,
Hogy az urak ez miá elvesszenek,
Kit az urak fölök megé sem vesznek,
Bíznak, erős házból sok gonosságot tésznek.

285           Üvöltését az kösségnek Úristen
Bizon meghallgattya nagy kegyelmesen,
Mind várával elrontja ő éltében,
Mint az Basó Mátyást Murán erősségében.

Vala nagy haragja rá az királnak,
290           Mert sok gonosszal volt ő országának,
Végét soha nem veté gonosságnak,
Isten ostora lőn ez királ az Basónak.

Lám, az királ Bebek Ferencnek szóla,
Murán kerül kastélokat állatna,
295           Basó utát mindönfelé irtaná,
Őfelsége hada míg Murán alá jutna.

Fáratságát Bebek Ferenc nem száná,
Kastélokat Murán körül állata,
Hat mélföldig nagy fákat levágata,
300           Szent Gergöl nap ulta kikből mind őrt állata.

Ott Bebeknek szolgái vigyázának,
Basó szolgáiban sokat fogának,
Lovagot, gyalogot kiszaggatának,
Kiket megölének, kiket fogva tartának.

305           Ha gróf juta, Murán alatt megszálla,
Basót közhelre kikívánnya vala,
De ő Basó Mártont bocsátta vala,
Ki által az úrral szörződik, beszél vala.

Az Basónak nagy lőn ő kívánsága,
310           Kit fel nem fogada királ hadnagya,
Semmit nem fél, vagyon nagy bátorsága,
De mind semmié lőn az Basó kívánsága.

Szállatá meg gróf erős Murán várát,
Bebek Ferenc hozata szép álgyúkat,
315           Sáros várából es nagy szép álgyúkat,
Csuda bölcsen szörzék rendszerént az álgyúkat.

Kőszál, magas, az vár előtt áll vala,
Ki Muránnak erőssége az vala,
Mert sohonnét hozzá nem férnek vala,
320           Míg aszt meg nem vennék, ott senki nem használna.

Ott dél felől kőszál alatt egy uta,
Nagy magas havasra vagyon hágása,
Az havasnak tetején egy kőszikla,
Annak tetején áll az erős Murán vára.

325           Derék bizodalma az kőszál vala,
Annak utát Basó állattya vala,
Napnyugatról az várat meghalaggya,
Az út meg visszatér, ott egy kifolyó kuta.

Jő dél felé, ott vagyon nagy kapuja,
330           Belől vagyon az várnak nagy piaca,
Néhol-néhol kőfal nélkül oldala,
Egyenös az kőszál, benne nagy sok szép háza.

Kőszál felszél felől magasb az várnál,
Az nyolc álgyú azon helyhösztetve áll,
335           Ott forgódik Bebek pattantyúsokval,
Az álgyúkat hoszta csuda erős munkával.

Elrendölé az bölcs hadnagy az népet,
Napkeletről állatá Bebek népét,
Napnyugatról az hajdú gyalognépet,
340           És az felszél felől erős spaniol népet.

Sőt Bebek népe mindenkor kész vala,
Horvátinuit másfelől vigyáz vala,
Ő maga gróf az spaniolokkal vala,
Bebek álgyúsmestör mindennél tudósb vala.

345           Bátron az kőszálnál sáncot hányának,
Azon belől nagy szép sánca Basónak,
Nagy oltalmára vannak az kőszálnak,
Kikből mind az két fél lövének, harcolának.

Vala Basó Mátyás Murán várába,
350           Bízik vala János királ fiába,
De hogy Muránt nem adá birtokába,
Nem lőn segétséggel akkort való dolgába.

Sőt vala vakmerő szíve Basónak,
Csak fittyöt hány ő az királ hadának,
355           Ki nem teccik az atyafiainak,
Basó Dömötörnek, vitéz Basó Mártonnak.

Az jó Tárnok Ferenc vélök ott vala,
Jámbor vitéz erkölcsében ő vala,
Sok dolgáról Basót megfeddi vala,
360           De ott jámbor tanács semmit nem használ vala.

Zaskornik tanácsok néki udvarnak,
Mongyák tolvajoknak, avagy latroknak,
Kik néki tolvajtak, dúltak, fosztottak,
Kiket ott igyébe láta mind árullóknak.

365           Sokan hallottatok paraszt példákat,
Az ki bízja csak latorra ő magát,
Megcsalatik, latrul vészi ő hasznát.
Mint ez Basó veszté fejét és Murán várát.

Egyfelől gróf Muránt Bebekkel rontatja,
370           Másfelől az kőszálat ostromtatja,
Bebek jámbor szolgáival vívtatja,
Végre az kőszálat adá nékik szerencsa.

Bátorsága nagyobb lőn ott az grófnak,
Megfélemlék, bánatja lőn Basónak,
375           Mert nagy részét lerontották az várnak,
Minden rendbéliek készülnek az ostromnak.

Ez vala Nagybódogasszony nap előtt
Vasárnapon, szintén napkelet előtt,
Jó gróf Miklós forgódik népe előtt,
380           Ostromnak készíté sok népét az vár előtt.

Sőt az ostrom előtt nagy csuda esék,
Az kőszálon hágva várba bészökék
Hét spaniol, kik fegyverre kelének,
Öte meg kiszökék, kettőnek fejét vevék.

385           Trombiták, dobok zöngeni kezdének,
Rettenetös sivalkodások levének,
Az kőfalnak ostromképpen esének,
Hullának, halának, ott nagy sokan veszének.

Tíz óráig ott erőssen vívának,
390           Lábát általlövék Basó Mártonnak,
Kin az várbéliek szomorodának,
Mert nagy vitésségét látták Basó Mártonnak.

Jó vitézök magyarok az ostromon,
Spaniolok, fegyverösök akkoron,
395           Sokan aláforognak kősziklákon,
Akkor nagy seb esék vitéz Horvátinovityon.

Ím az vitéz Don Gáspár spanyol vala,
Egy kopjával törésre hágott vala,
De csakhamar letaszították vala,
400           Ugyan nyakra-főre ott aláforgott vala.

Eljövének, ostromtúl tágulának,
Háromszázan nem sok heán halának,
Fejedelmek ezön megbúsulának,
Halálát ott hallák spanyol vicehadnagynak.

405           Nám, az ostromkor az várból kiszökék
Huszadmagával Bebekhöz ő lépék
Gergöl kovács, kinek kegyelmezének,
Mert mindön dolgokat őtőle megértének.

Ez Murámban szazkornikok súgának:
410           “Látjuk erőtelenségét Basónak,
Mert nagy sebe vagyon Basó Mártonnak,
Mellette ne vesszünk, aggyunk hitöt az grófnak.”

Láss, nagy sokan titkon öszveeskűnek,
Az táborba erről ők hírt tevének,
415           Basónak ők mind árulói lőnek,
Tizenhat ha válék, az kik hívök levének.

Kiben Basó mégis semmit ért vala,
Szolgáiban vártára küldött vala,
Szaskornikok aszt aláverték vala,
420           Basó eszt megérté, oly igen rettent vala,

Egy álajtón féltébe el-kiméne,
Egy álösvényön el-aláerede,
Csak harmadmagával alácsellege,
Széllel ő búdosik ott az nagy kietlenbe.

425           Vannak attyafiai egy toromba,
Zaskornikok zöndülének az várba,
Kapuról lakatot leüték azomba,
Mert jelt attak vala hétfőn estve táborba.

Nagy sivalkodással bérohanának,
430           Vasas szekrínyök nagy sokak romlának,
Kikben sok kincsöt űk ott találának,
Azon erölének és sokan vigadának.

Jó vitéz Basó Márton az toromba
Dömötörrel, Tárnok Ferenccel bánatba,
435           Beandrás feleségével fogságba,
Jó Szöréni Pétör véle vala fogságba.

Vivék mindezöket gróf eleibe,
Vala az úr igen nagy örömébe,
Hogy az Murán vagyon királ kezébe,
440           De bánkódik, hogy nincs Basó Mátyás kezébe.

Ez idő köszt Basó Mátyás az hegybe
Juta egy juhkosárhoz nagy féltébe,
Egy sótézjának izene az völgybe,
Kinek bízik vala mindenkor hívségébe.

445           Tőle bízván segétségöt kér vala
Sótész hallá, igen bisztattya vala,
Az faluból három öccsét szóllítá,
Basónak szolgáit csakhamar levágatá.

Hiszöm, hogy ez lőn Isten akarattya,
450           Mint fárahót önmagát es elrontja,
Basót sótész megkötözve vondozja,
Az gróf Mikolának nagy örömmel iktatja.

Vala ezön az gróf nagy víg voltába,
Az sótész lőn szép ajándékozásba,
455           Basó látá öccsét az nagy fogságba,
Ott ő véget vete minden gonosságába.

Lám, gróf szóla, hogy fejöket elvennék,
Tárnok Ferencnek először fejét vevék,
Basó Mártonnak, Demeternek elvevék,
460           Tizönegyedmagával Basónak fejét vevék.

Lám, egy példát ki nagy sokan mondának:
Ebet vernek előtte oroszlánnak.
Erre az magyarok úgy gondoljanak,
Az más embörének hogy ők békét haggyanak.

465           Az erős vár Isten ellen mind semmi,
Azért benne senkinek nem kell bízni,
Istenünknek kell szerelmét hallgatni,
Ez földi urunknak es nagy hívön szolgálni.

Ti magyarok jobb, ha mind eggyé lésztök,
470           Mint eddég, egymást ne úgy szeressétök,
Úgy ád Isten jó szerencsét tinéktök,
És megszabadítja idegön néptől földetök.

No, ha ebben nem akartok elővenni,
Ennél inkább kezdötök fogyatkozni,
475           Két fél között mindenestől elveszni,
Mint az két szék között puszta földön maradni.

Aggyatok azért Istennek nagy hálát,
Hogy adott tinéktök kegyelmes királt,
Csak igazán szeressétök ti egymást,
480           Hátra nyerhetitök az elveszött házakat.

Kincses Kassa mast vagyon jó őrzetbe,
Benne Sebestyén deák versszörzésbe,
Nem csuda, ha vétök vagyon versfübe,
484           Szörzé 15 és az 49.

[XI.] DÁVID KIRÁL MINT AZ
NAGY GÓLIÁTTAL MEGVÍUTT

Siess keresztyén, lelki jót hallani,
Ó törvénből hadakozni tanulni,
Az igaz hit mellett mint kell bajt vívni,
Krisztusban bízni.

5               Emléközöm az régi királyokról,
Prófétákról, Sámuelről, Saulról,
Az Góliátról és Dávid királról,
Bajviadaljokról.

Biblia mongya királyok könyvében,
10             Elsőben, tizönhetedik részében,
Ki akarsz vívnya, vegyed eszt eszödben,
Jól jársz igyedben.

Az idő vala régön ó törvénben,
Ez világnak negyedik idejében,
15             Négyezörben írtak és nyolcvanötben,
Világkezdetben.

Sámuel egy jelös próféta vala,
Ramatába attya Helkána vala,
Helkánának két felesége vala,
20             Nagy jámbor vala.

Tészön Anna asszony gyakor sírásokat,
Hogy Isten nem ád néki magzatokat,
Másik, Fenenna hoz vala fiakat
És leányokat.

25             Isten meghallá Anna ohítását,
Adá méhében Sámuel prófétát,
Anna dícséré Istennek jó voltát,
Irgalmas voltát.

Az Sámuelt Isten igen kedvelé,
30             Parancsolatját mert ő igen félé,
Gyakorta Isten ővéle beszélle,
Titkot jelönte.

Nám, az időben sok pogánság vala,
Pogán jász népnek kiket hívnak vala,
35             Az zsidó népre hadakoznak vala,
Gyakran vívnak vala.

Vívnak, harcolnak Izráel fiai,
Űzik, kergetik jászoknak seregi,
Sámuel kezdé népét tanítani,
40             Hitben bisztatni.

Sőt Úr bárkáját előttök viselék,
Viadalban jászok tőlök elnyerék,
Dágonnak feje bárkájért véteték,
Ott megöleték.

45             Lőn rettenésök jászoknak, félelmök,
Isten bárkáját viszontak megküldék,
Azután jászok igen veretének,
Sokan veszének.

50             Izráel népi Istentől térének,
Az Sámueltől ők királt kérének,
Sámuel fiai gonoszok lőnek,
Királlyá sem lőnek.

Támaszta Isten királt zsidó népnek,
Sault szentölné, hagyá Sámuelnek,
55             Benjámból Saul fia az Kisnek,
Jó keresztyénnek.

Elvesztek vala szamari az Kisnek,
Saulnak hagyá, megkerestenének,
Saul keresi határit hegyeknek,
60             És sok völgyeknek.

Róla az Saul esék nagy bánatba,
Hogy meg nem lelé szamarit utába,
Hallá Sámuelt lakni egy várasba,
Jövendőmondásba.

65             Az Sault látá Sámuel próféta,
Mint Isten hatta, királlyá választá,
Olajt fejére tisztösséggel onta,
Őtet megáldá.

Támada Saul az keresztyénökvel,
70             Gyakorta víva az pogán jász népvel,
Bátron vív vala minden ellenségvel,
Győzödelömvel.

Végre az Saul elveszté ő dolgát,
Mert megszegé Isten parancsolatját,
75             Isten így vevé el ő királságát,
Nagy birodalmát.

Sámuel szólla az Saul királnak:
“Isten aszt hagyá, mint jó szolgájának,
Légy töredelme amálekitáknak,
80             Szép várasoknak.

Dúljad, levágjad az bennevalókat,
Ifját és vénét, leánt, asszonyokat,
Az csecsszopókat és minden barmokat,
Minden jószágokat.

85             Egyiptomból Isten mikort kihozá,
Az nép ellenünk nagy hadat támaszta,
Bennünk nagy kárt tőn, Isten aszt megbánta,
Őket megátkoszta.”

Tőn indulatot Saul, hogy eszt hallá,
90             Amálekita várast mind feldúlá,
Bennevalókat királ levágatá,
Köznép mind meghala.

Ímé, az királ ezzel veszté magát,
Amálekitabéli Agág királt
95             Elevent fogá, megtartá az királt,
Nagy gazdagságát.

Isten haragvék, Sault megbünteté,
Királi székiből őtet leveté,
Parancsolatját mert ő hátraveté,
100           És bé nem tölté.

Nám, az Úristen szólla Sámuelnek:
“Lám, mégis kedvezz az Saul vétkének,
Nám, én levettem közzűle népemnek,
Ki nincs ellenök.

105           Olajjal tölcs meg az te szép szarvadat,
Hamar megkeresd Betlehem várasát,
Az Isainak választám egy fiát,
Mint népem királyát.”

Dávid prófétát választotta vala,
110           Ki Isainak kisebb fia vala,
Az Isainak szép nyolc fia vala,
Úrnak kedves vala.

Lám, az Sámuel Betlehembe méne,
Isait hívá, áldozatra méne,
115           Mind az nyolc fiát hívatá előve
Királ egyik lenne.

Vala közöttök az Dávid próféta,
Az szaru olajt ő fejére ontá,
Istennek lelke Dávidot megszállá,
120           És őt megáldá.

Tudására ez Saulnak nem vala,
Az Szentlélök Saultúl elment vala,
Az gonosz lélök őbelé jött vala
Kínozja vala.

125           Ímé, Saulnak mondának szolgái,
Egy bölcs hegedőst akarnak keresni,
Ki szépön tudna előtte zöngeni
És énökölni.

No, Saul hallá, elhozni meghagyá.
130           “Én egyet láttam – mondá egy szolgája –,
Az Betlehemben Isainak fia,
Bölcs tudománya.

Igen bölcs lantba és az hegedőbe
Hadakozásba bölcs nagy erejébe,
135           Szép termetébe, bölcs az ő nyelvébe,
Szép énöklésbe.”

Saul hogy hallá, attyátúl kéreté,
Isai hallá, Dávidot ereszté,
Ő mestörségét Saul megszereté,
140           Igen kedvelé.

Tudománya Dávidnak oly bölcs vala,
Sault az sátán mikort bántja vala,
Dávid nagy szépön ott hegedöl vala,
Saul jobban vala.

145           Az hegedőszót, lantot és orgonát
Nem Dávid lelte kezdetben muzsikát,
Tubál lelte volt az fundamentomát,
Az sípnak szavát.

Csudáját mondom Dávid prófétának,
150           Mint fejét vötte az nagy Góliátnak
Kiből vitézök vívnya tanulhatnak,
Ha rá hallgatnak.

Oly nagy sereggel jászok készölének,
Két váras közben táborban győlének
155           Izráel népi es felkészölének,
Táborban győlének.

Nagy készölettel mind elindulának,
Két tábor két hegytetőn megszállának,
Nagy völgy közöttök, hol ők harcolának,
160           Tusakodának.

De ott kijöve jászok táborokból
Az nagy Góliát, vala Gyet várasból,
Ö magassága hat sing és egy arasz,
Fattyú voltából.

165           Ám fején vala nagy szép ércsisakja
Őrajta vala halhéjú páncélja,
Az nehéssége ötezör lat vala,
Nagy szép érc vala.

Megércesölt szekernyék fedik szárait,
170           Ércből csinált paizs fedi vállait,
Csuda fegyverrel kezeit, lábait,
Fette tagjait.

Magas kopja nyele oly temérdök vala,
Mind az szövő cuborfa olyan vala,
175           Az kopja vasa es hatszáz lat vala,
Fénös vas vala.

Az ő apródgya előtte jár vala,
Az Izráel népével szömben álla,
Az Góliát felszóval üvölt vala,
180           Eszt mongya vala:

“Győzödelömért vagy idejöttetök,
Tuggyátok, vagyok az jászok nemzetök,
Saul szolgái ti vattok, jól értjük,
Hogy jól megércsétök.

185           No, közzületök egyet válasszatok,
Kit itt énvélem szömben bocsássatok,
Kit viadalban ha meg nem bírhatok,
Lészünk rabotok.

Itt ha meggyőzöm, bizon megveretik,
190           Lésztök minékünk rabjaink, szolgáink.”
Saulnak népi Góliátot félik,
Sokan rettögik.

Fia az Dávid Isainak vala,
Betlehemből ő zsidó nemzet vala,
195           Mely Isainak szép nyolc fia vala,
Vén embör vala.

Isai fia hárma öregb vala,
Saul hadába vívnya mentek vala,
Eliáb, Abinádáb, Samma vala,
200           Dávid kisebb vala.

Csalárd Saultúl Dávid haza méne,
Attya juhait hogy mezőn őrizné.
Góliát negyven napig reggel, estve
Mind ott üvölte.

205           Isai mongya Dávid prófétának:
“Rétest, tíz kinyírt vígy el báttyaidnak,
Ez tíz sajtokat vigyed az hadnagynak,
Előttök járónak.

Dávid, tudgyad meg, báttyaid mint vadnak.”
210           Zsidók jászokkal szömben állottanak.
Dávid az csordát hagyá egy pásztornak,
Engede attyának.

Oda ha juta Magalhoz táborba,
Nagy üvöltést halla ő az táborba,
215           Kétfelől az had szömben állott vala,
Vívnya készül vala.

Meghallá Dávid, táskáját hagyítá,
Egy hív embörnek őrizni ott hagyá,
Ő az táborba hamar odafuta,
220           Mindent megtuda.

Immár az Dávid hogy ott beszél vala,
Az nagy Góliát ott előve álla,
Az elébbi szavát ő szólja vala,
Övölti vala.

225           Nagy sokan futnak, kik űt látják vala,
Mert félik vala, Dávid látja vala,
Egy ű közülök Dávidnak szóllala,
Eszt mondgya vala:

“Jól látád ez nagy embört, ki felméne,
230           Izráelt késérteni ű felméne,
Az ki ez vitézt meggyőzné, megverné
És őt megölné,

Véle királtúl gazdagságot nyerne,
Az királ leánya es ővé lenne,
235           Attyának háza nagy szabad ház lenne,
Minden tisztölné.”

Az Dávid hallá, mondá az népeknek:
“Vajon s mit adnak, ki megfelel ennek,
Ki megállya bosszúját Izráelnek,
240           Ő szép népének?

Láss, kicsoda ez ellene Istennek,
Ki bosszúkat mond ő szép sereginek.”
Ott mind először Dávidnak beszélnek,
Sokat ígérnek.

245           Öregbik báttya, Eliáb hogy hallá,
Szegín Dávidnak nagy haragval szólla:
“Mire jöttél el, juhot őrzesz vala,
Hon hattunk vala.

Nagy álnokságod tuttam kevélségöd
250           Megbánod Dávid az te idejöttöd.”
Dávid szóllala: “Mit véttem ellenöd,
Mit árt tenéköd?”

Tuttára adák az Saul királnak,
Minden beszédét Dávid prófétának
255           Előve hívák, mondá az Saulnak,
Hogy hallgatnának:

“Imé tefelségöd szolgája vagyok,
Az jász vitézzel szömben én megvívok.”
Az Saul mongya: “Nem vagy te elég ok.
260           Erőssek az jászok.”

Nám, az királnak Dávid mongya vala:
“Lám, ez te szolgád juhot őriz vala,
Oroszlán és medve eljönnek vala,
Juhot kapnak vala.

265           Vélök megvívtam, én megveröm vala,
Juhot torkokból én kivonszok vala,
Ők énellenöm feltámattak vala,
Vélem vívnak vala.

Sőt az állokat megragadom vala,
270           Szaggatom vala és megölöm vala,
Oroszlánt, medvét így megbírtam vala,
Megöltem vala.

Tudom és bízom, ez jászt én meggyőzöm,
Mint egyikét az vadnak én megölöm,
275           Ím én elmégyök, népedet megmentöm,
Bosszúdat kitöltöm.

Ez környülmetéletlen jász ki volna,
Az élő Isten népét szidalmazia,
Mely Isten engöm az vadak kezökből
280           Megszabadíta.

Reméllöm, ez jásztúl es megszabadít.”
Saul mongya: “Isten tégöd megsegít.”
Dávidra adá Saul ő ruháit
Minden fegyverit.

285           Ő sisakját és páncélját ráadá,
Tőrét felköté, aszt késérti vala,
Ha eljárhatna; Dávid elindula,
De nem járhata.

Királnak szólla: “Nem szoktam így járni.”
290           Kezde vetkőzni, botát emelgetni,
Torrens vizéből öt követ felvenni,
Tassolyába hánni.

Dávid kezében egy parittya vala,
Az Góliátnak elében járula,
295           Dávidot az jász hogy meglátta vala,
Hogy gyermök vala,

Eszt mongya az jász: “Mi nem eb vagyok én,
Hogy csak egy bottal mast jősz énellenöm.”
Szidalmat monda jász az Dávid ellen
300           Az zsidók ellen.

“Én te testödet madaraknak adom,
Az bestiáknak szaggatnia hagyom.”
Dávid eszt mongya: “Ellenöd eszt szóllom,
És ím eszt mondom.

305           Nagy fegyverközvén, tőrrel és kopjával
Jősz énellenöm, paizzsal, páncélval,
De teellenöd Isten hatalmával,
Benne bízásval,

Nagy bátor szível véled szömbe megyek,
310           Igen megverlek és tégöd megöllek,
Az mi Istenünk nevével elvesztlek,
Semmié teszlek.

Itt fejed vészöm, testöd néköd adom,
Vadnak, madárnak szaggatni elhagyom,
315           Eszt minden földnek tudására adom,
Jó Istenönk vagyon.

Jól tudgya földön eszt minden kerösztyén,
Nemcsak fegyverrel oltalmaz az Isten,
Hatalom nála, titöket ád Isten
320           Az mi kezünkben.”

Nagy Góliát Dáviddal szömbe juta,
Az Dávid hamar tassolyába nyúla,
Egy követ kivőn, tevé parittyába,
Megcsavarítá,

325           Góliátnak hagyítá homlokába,
Ottan marada az kő homlokába,
Ott hanyatt-homlok esék, leborulván,
Esze elhagyván.

Immár Dávidnak fegyvere nem vala,
330           Futamék, az jásznak testére álla,
Az jász fegyverét hamar el-kirántá,
Nyakát elvágá.

No, mind az jászok halálát hogy láták,
Megfélemlének, oszlának, futának,
335           Izráel népi utánnok valának,
Sokat levágának.

Csuda kegyötlen az jászokat vágák,
Akkaron és Get várasig hullaták,
Megtérvén, az jász táborra jutának,
340           Kit mind feldúlának.

Az Góliát fejét Dávid bévivé
Jeruzsálembe, fegyverit feltevé,
Azután Saulnak az fejét vivé,
Néki jelönté.

345           Saul csudálja az Dávid hatalmát,
Hogy mire hoszta Isten az ő dolgát,
Kérdözi vala nemzetét és attyát,
És ő hazáját.

Sőt nem héába eszt az ó törvénbe
350           Próféták írták biblia könyvébe,
Szép tanúság ez mast az új törvénbe,
Mi életünkbe.

Az hatalmasok, császárok, királyok,
Hercegök, urak, vitézök, hadnagyok,
355           Ó törvénből tanulhatnak tiszttartók,
Kik hadakosztok.

Fejedelömség csak vagyon Istenben,
Minden hatalom vagyon ő kezében,
Kiket ő akar föld kerekségében,
360           Emeli égben.

Ez világi fejedelmek kik vattok,
Próféták módgyára hadakozjatok,
Mint Saul királ, úgyan ne járjatok,
Meg ne csalassatok.

365           Csak Isten szavát hátra ne haggyátok,
Sámuel móggyára ti megtarcsátok,
Szegín kösségöt ne nyomorgassátok
És ne nyúzzátok.

Inkább sok jóval őket tápláljátok,
370           Ellenségöktől megoltalmazjátok,
Igaz jövedelömen maradgyatok,
Lésztök jámborok.

Ti hadakozó, bajvívó vitézök,
Kösség-nyomorgatók ti ne légyetök,
375           Gazdát az kertre ki ne kergessétök,
Ne kesergessétök.

Az bajviadalra ha szömben juttok,
Aranyért, ezüstért ti ne vívjatok,
Lóhoz, fegyverhöz keveset bízjatok,
380           Isten ótalmotok.

Ne essél kétségben nagy jó voltában,
Az igaz hitben légy kemén magadban,
Mint Dávid úgy jársz bajviadalban,
Idvösség vallásban.

385           No, ezökről ti ha elfeletkösztök,
Mint Saulban, ördög búik belétök,
Dávid próféta lészön hegedőstök,
Azért ti elvesztök.

Oltalma Isten Dávid prófétának,
390           Attyafiai véle búdosának,
Az Saul előtt ők sokszor futának,
Végre jól járának.

Dávidot Isten hagyá királságban,
Saul meghala meggyalázásában,
395           Dávid hegedős mast es ez világban,
Szép énök adásban.

Ezörötszázban és negyvenkilencben
Tinódi Sebestyén írá könyvében,
Az bibliából szörzé énökében,
400           Bőjtben nagyhétben.

FINIS

[XII.] JUDIT ASSZON HISTÓRIÁJA

Sokat szólhatok az meglött dolgokról,
Régieknek az ő krónikájokról,
Ó törvénben nagy Isten haragjáról,
Mast én szóllok Judit asszon dolgáról.

5               Emlöközöm régi hadakozásról,
Nemcsak fegyverökkel megvert hadakról,
Nabugodonozor királ hatalmáról,
Csudaképpen ő nagy megromlásáról.

Benn Asszíriában hatalmas vala,
10             Nabugodonozor királ él vala,
Ninive várasban lakozik vala,
Arfaxat királyra hadakozik vala.

Arfaxatnak hatalmát ő megrontá,
Minden országit ő elfoglaltatá,
15             Jobb részét világnak meghóldoltatá,
Isten gyanánt magát ő imáttatá.

Serén követöket sok országokban,
Ciliciában bocsáta, Damaszkomban,
Galileában és Szamariában,
20             Jordán vizének ő határaiban.

Túl az Jesse földében Jeruzsálemnek,
Ethiópiának, hegyön élőknek,
Ez országoknak és fejedelmeknek,
Követöktől izene, mint hívöknek:

25             “Jöjjenek hozzám, adókat hozzanak,
Engedelmességöt ők mutassanak,
Isten gyanánt engöm ők imádgyanak,
Úgy éntőllem minden jót ők várjanak.”

Az követek fejedelmekhöz jutának,
30             Il követséget ők mind megmondának,
Fejedelmek ezen megbúsulának,
Az egy Isten mellől el sem állának.

Nagy haraggal követeknek szóllának,
Csuda szókkal ők megrútoltatának,
35             Követök ott csak le nem vágatának,
Ő urokhoz alig szaladhatának.

Vagyon nagy haragja Nabukodonozornak,
Mert megérté járásokat szolgáinak
Azon megeskövék jó szolgáinak,
40             Bosszútételt jelent mind az uraknak.

Sok vitézlő népet el-béhívata,
Nagy hatalmas hadot hamar támaszta,
Olofernes királt előszólítá
Kit az többi közett jobbnak alíta.

45             Lám, az Olofernest jól érti vala,
Vitésségét, hívségét tudgya vala,
Azért benne ő igen bízik vala,
Az főhadnagyságot rábíszta vala.

Igen nagy haraggal megfenyögeté,
50             Hogy kegyötlen lenne, őt azon inté,
Napkelet felé őtet úgy ereszté,
Mint egy sáskahadat, bőven ereszté.

“Tégy sok veszödelmet sok országoknak,
Dúlást, rontást sok kulcsos várasoknak,
55             Jelösben, kik néköm nem hóldoltanak,
Engödelöm semmi légyön azoknak.

És fejedelmeket sokat levágass,
Kiket bennök elevenön megfogass,
Sok országokat néköm meghóldoltass,
60             Mindenött Isten gyanánt imáttattass.”

Rejá Olofernes ellent sem szólla,
Az parancsolatnak hívön megálla,
Ottan minden seregével indula.
Mely országba mikort ő bejut vala,

65             Annak erős várait rontja vala,
Kulcsos várasit töretteti vala,
Fejedelmeket levágattat vala,
Sok országot így meghóldoltat vala.

Támadának királyok, készülének,
70             Mert Holofernestől megijedének,
Hozzámenének és mind engedének,
Drága ajándékokat jelöntének.

Viadalt néki senki nem ád vala,
Sáska módra mert ő nagy haddal vala,
75             Fejedelmekhöz ő kegyötlen vala,
Drága ajándékhoz meg sem hajt vala.

Sokat az királyokban levágata,
Várasokban sokat ő elrontata,
Kiket akara, mind helyén hagyatá,
80             Nabugodonozort ő imáttatá.

Derék táborával onnat indula,
Jeruzsálem határában bészálla.
Eszt az zsidó nép mikoron meghallá,
Kit Izráel népének monnak vala,

85             Elijedének, igen rettenének
Kegyötlenségétől Olofernesnek,
Törése ne lenne Jeruzsálemnek,
Templomokban az drága szépségöknek.

Tőnek áldozatot az nagy Istennek,
90             Egyetömben csak néki könyörgének,
Hamar izenének az vidéköknek,
Hogy fejenként mind felfegyverköznének.

Jerikóig Szamariában hírt adának,
Az szoros utakat hogy mind bévágnák,
95             Mert szoros bémeneti az utaknak,
Fegyverös népekkel aszt béállatnák.

Nagy jelös főváros Jeruzsálem vala,
Betúlia más jelös váras vala,
Az többinek ezök parancsolnak vala,
100           Hamar mindönfelől készültek vala.

Ott az utakat béállák, bévágák,
Vala fejedelme Betúliának,
Hívják vala az Eliákhim papnak,
Parancsolatot mind tőle tanultak.

105           De Izráel fiai jól élnek vala,
Parancsolat szerént ők járnak vala,
Egymást igazán űk szeretik vala,
Bőjtölnek, igen imádkoznak vala.

Istennek könyves szömvel könyörgének,
110           Sok közzülök szőringöt viselének
Cseléggyökkel rabságba ne esnének.
Nagy bizodalmat Istenben vevének.

No, hamar Olofernesnek hírt adának,
Az utakon fegyverösök állanának,
115           Hadnagyok, vitézök béhívatának,
Mind fejenként arról tudakozának.

“Lám, béjártunk mi már sok országokat,
Rontottunk várakat, szép várasokat,
Levágtunk urakat, sok királyokat,
120           Soholt nem láttunk ellenünk állókat.”

Igen csudálkoznak ők az országnak,
Hogy micsoda népek benne laknának,
És minémű istent űk imádnának,
Kihöz bíznak, hogy ellenünk állanak.

125           Nagy csendeszön ott mind hallgatnak vala,
Hadnagyok köszt egy jámbor vitéz vala,
Kinek neve Achior herceg vala,
Olofernesnek ő így felelt vala:

“Győzödelmes felségös uram, kérlek,
130           Megbocsássad, hogy néköd megfelelek,
Ez nép felől én igazat beszéllök,
Felségödnek haragjába ne légyek.

Vannak zsidó népek itt ez országban,
Izráel fiai ez várasokban,
135           Vannak Istennek parancsolatjában,
Kik csak bíznak az ő nagy jóvoltában.

Az parancsolat szerént ha nem élnek,
Ottan az Isten haragjában esnek,
Számkivetésben űk hamar vettetnek,
140           Rabságban, ínségben ők gyötrettetnek.

Ha mikor parancsolat szerént élnek,
Minden ellenségök megtörettetnek,
Csak kevesen oly nagy hadat megvernek,
Mindazzal es kevélségben nem esnek.

145           Úgy hallottam, régön való időben
Egyiptomban voltak ők nagy ínségben,
Fárahó királnak az ő kezében,
Istentől voltak ők nagy büntetésben.

Nagy alázatoson mikor megtértek,
150           Könyörögvén, Istentől kegyelmet nyertek,
Egyiptomból angyaltúl kivitettek,
Az tengörön szárazon általmentek.

Gyorsan Fárahó királ felkészült volt,
Izráel fiait ő kergeti volt,
155           Az tengörbe mind népével bément volt,
Az nagy Isten mind ott sílyesztötte volt.

Aszt es hallottam nem régi időben
Őket atta volt az jászok kezében,
Parancsolatszegésért nagy ínségben
160           Negyven esztendég voltak büntetésben.

Rágondolván, Istennek könyörgének,
És őtőle ők kegyelmet nyertenek,
Köszönhetik egy jámbor életének,
Egy magzat adatik feleségének.

165           Jámbor Manuét Isten úgy szerette,
Vénségében oly magzattal szerette,
Aszt nagy hatalmas erővel szerette,
Kivel szegín foglyokat kimentötte.

Csuda erőssége az Sámsonnak volt,
170           Ki erős oroszlánt elszaggatott volt,
Egy szamárállal ezör vitézt megölt volt,
Az két ezörét elfutamtatta volt.

Az Gáza várasban ő el-bément volt,
Ki kapuját vállára rántotta volt,
175           Ebron hegyére ő el-felvitte volt.
Soret völgyében onnat el-bément volt,

És az Dalida asszont ő elvötte volt,
Ki miatt erős Sámson megvakult volt,
Jászokat egy boltban rekkentötte volt,
180           Mert az nagy Istennek akarattya volt.

Csak eszt felségös uram vedd eszödbe,
Ha nem vannak mast az Isten kedvébe,
Bizon esnek felségödnek kezébe,
De ha vadnak az nagy Isten kedvébe.

185           Siess hamar, illik innet elmennünk,
Mert azon félök, hogy mind itt kell vesznünk,
Mert az ő Istenök lészön ellenünk,
Ki ellen minnyájan semmié lészünk.”

Bátor szíve vala Olofernesnek,
190           Gonoszt monda az Achior hercegnek,
Parancsolá hamar az vitézöknek,
Hercegöt iktatnák az zsidó népnek.

Igen hamar őtet fogva elvinnék,
Váras mellett egy nagy fához kötöznék,
195           Izráel fiai őtet bévinnék,
Ugyan vélök meg rabságába esnék.

Bizonítom eszt az ő rabságával,
Hogy ez földön terömtött állatokval,
Egyéb Isten nem bír az én uramnál,
200           Az hatalmas Nabukodonozor királnál.

Legottan őt éjjel fogva elvivék,
Váras mellett egy nagy fához kötözék,
Várasbéliek reggel ott úgy lelék,
Okát ennek őtőle mind megérték.

205           Igen hamar ők mind feltámadának,
Áldozának, mind Istent imádának,
Hálát adának, Istenben bízának,
Olofernestől semmit nem tartának.

Az Olofernes táborát indítá,
210           Váras utait megostromlattatá,
Zsidó népet ő ott meg sem bírhatá,
Szégyönére esmég tábort jártata.

Csuda álnokságot hamar gondola,
Kifolyó kutakat mind elfoglalá,
215           Betúlia egy kis hegyháton vala,
Szoméhsággal sokan meghalnak vala.

Az köznépek ezön megbúsulának,
Várast akarják megadni királnak,
De nagy kérésére Oziás papnak
220           Öt napig várast tartanák magoknak.

No, akkoron Betúliában vala
Egy özvegyasszon, neve Judit vala,
Az Meráriusnak leánya vala,
Kinek régön férje Manasses vala.

225           Ez özvegy Judit szent életű vala,
Oly igen szép és ű nagy gazdag vala,
Senki űróla gonoszt nem szól vala,
Az nagy Istent oly igen féli vala.

Néki ez dolgot hogy megadák tudni,
230           Akarják királnak várast megadni,
Az fejedelmeket kezdé feddeni,
Izráelnek sok járásit beszélni.

Derék járásokat az prófétáknak,
Ábrahámnak, Izsáknak és Jákobnak,
235           Moizesnek és az több prófétáknak
Nyomorúságokban hálát attanak.

“Vaj, azokat eszötökben vegyétök,
És szönetlen értem könyörögjetök,
Mert ez éjjel ez várasból kimegyök,
240           Tőlem okát ti annak se kérgyétök.”

Magában lőn oly nagy imátságában,
Azután béméne ágyasházában,
Hamar öltözék drága ruháiban,
Szép asszony vala nagy gyenge voltában.

245           Csuda fejér-piros orcája vala,
Szép sár haját megeresztötte vala,
Ujját szép gyűrűkkel bérakta vala,
Arantúl, kövektől ő fénlik vala.

Ottan indula szolgálóleányával,
250           Az igen jámbor szép leán Ábrával,
Várasból kiméne nagy bátorságval,
Az sok jámboroknak áldomásával.

No, ha juta az váras határába,
Ottan esék ellenség fogságába,
255           Az Olofernesnek vivék sátorába,
Királ látá asszont nagy szép voltába.

Ugyan szépségére elámélkodék,
Kinek szerelmére ő indíttaték.
Az vitézök egymásnak eszt beszélék:
260           “Illik ily szépökért halált szönvednünk.”

Eszös és bölcs asszon az Judit vala,
Olofernest hogy ű meglátta vala,
Nagy félelmet ű ott mutatott vala,
Ott ű magát földhöz ütötte vala.

265           Reá nézvén királ, megkeserülé,
Parancsola, az földről felvéteté,
Olofernes űt ugyan megkérlelé,
Kérdésére asszony bölcsen felelé:

“Tudgyad uram király, véled jó lészön,
270           Mert az Isten tevéled oly jól tészön,
Minden hatalmasság kezedben lészön,
Izráel népe rabságodba lészön.

Ők az Isten ellen nagyot vétkösztenek,
Éhel-szoméhal mast nagy sokan vesznek,
275           Aszt végeszték, barmokat már megöljék,
Kiknek véröket megigyák, megéljék.

Nám, ettől Isten őket megtiltotta,
Ezért őket te kezedbe bocsátta
Azért hozzád az jó Isten bocsáta,
280           Énáltalom néköd tuttodra atta.”

Sőt az Olofernes hogy ezt megérté,
Megörüle, ezt oly igen szereté,
Belső sátorába őtet viteté,
Tisztösséggel őtet megőriszteté.

285           Bátorsága az szép asszonnak vala,
Imátkozni, kimenni szabad vala,
Az sátorból ő el-kimégyön vala,
Az Istennek ő esedözik vala.

Egy víg kedvét Olofernes jelönté,
290           Mert nagy gazdagon ő sokat főzete,
Sok fejedelmeket mind leülteté,
Sok vigasságot előttök tétete.

Legottan hopmestörétől izene,
Sátorából hogy az asszon kijönne,
295           Hogy előtte víg kedvet jelöntene,
Minden akaratjának ű engedne.

Lám, ha hallá asszony hamar szököllék,
Drága öltözetben hamar öltözék,
Asztalához az királnak bélépék,
300           Nagy jó víg kedv asszontúl jelönteték.

Víg kedvén Olofernes megvidula,
Gonosz kívánságban gerjedöz vala,
Örömében megrészögödött vala,
Mert éltében annye bort nem itt vala.

305           Mikor estve jól elsetétölének,
Az vitézök mind megrészögödének,
Egyön-ketten szállásokra menének,
Olofernesnek szép ágyat vetének.

Ha mikor ágyában őtet feköték,
310           Az szép sátor ajtaját bététeték,
Az szép asszony Juditot ott rekeszték,
Hogy Olofernessel együtt nyugodnék.

Vígan az hopmester es elment vala,
Az bor miatt mind elaluttak vala,
315           Az Olofernes is elbágyatt vala.
Asszony Judit hogy eszt meglátta vala,

Nem kell alunni ott az jó asszonnak,
Hamar parancsolá leján Ábrának,
Kívöl őrizője lenne az sátornak,
320           Előtte megállapék az királnak.

Gyakor könyvhullásokkal imádkozék,
Az Izráel népéjért esedözék,
Akarattya szerént cseleködhetnék,
Rabságtúl az nép megmeneködhetnék.

325           Az szép Judit bízék bátorságára,
Hamar feltekinte az árbozfára,
Az királnak szép aranyas kardjára,
Aszt levevé, hamar lépék az ágyra,

Ragadá üstökét Olofernesnek,
330           Ottan fejét vevé az kegyötlennek,
Adá az fejét Ábrának, szép szűznek,
Erszényében tenné, úgy elmennének.

Igen hamar sátorból kimenének,
Senki nem kérdi, hogy hová mennének,
335           Vélik vala, imádkozni mennének,
Nagy békével táborból kimenének.

Csakhamar Betúliához jutának,
Várasőrzőknek szózatot adának,
Az fejedelmeknek ők hírt adának,
340           Zöndülének, az kapuhoz futának.

Víg az nép, hogy az asszont megesmérék,
Hálaadásval őt hamar bévivék,
Az megfáratt asszont ők leülteték,
Mely nagy szépen, vígan őtet kérdözék.

345           Minden járását ő megbeszélgeté,
Olofernes fejét előjelönté,
Kapu fölött szépön el-kitéteté,
Az Izráel népét megerülteté.

Parancsolat szerént nagy félve élnek,
350           Nagy hálákat adnak ők az Istennek,
Az özvegy Judit szent asszony életének,
Hogy elesött feje Olofernesnek.

Özvegy Judit kösségöt megtanítá,
És őket oly igen megbátorítá,
355           Viadalhoz őket mind feltámasztá,
Olofernes népére kiindítá.

Rájok vevék az ő szép fegyveröket,
Szépen megszörzék minden seregöket,
Tésznek üvöltésöket, zöngésöket,
360           Kikkel rettentének ellenségöket.

Strázsásokra mikoron ők jutának,
Az táborban azok alig szaladának,
Fejedelmeknek hamar hírt adának,
Izráel népi hogy rajtok volnának.

365           Csudaképen oly igen rettenének,
Az Oloferneshöz ők sietének,
De ő ágyához menni nem merének,
Asszonnyal vélik, hogy együttfekönnék.

Rágondola hopmestör, hogy eszt érté,
370           Ő ágyáról leplöt megemelinté,
Hát az királ ágyát vérösítötte,
Judit asszony miatt fejét vesztötte.

Vitézök megérték okát halálának,
Urok halálán ők igen sírának,
375           Megijedének ők, megfutamának,
Mindent hátrahagyának, eloszlának.

Tőn nagy zöndülést az Izráel népe,
Kitől rettene Olofernes népe,
Az szántalan sok népnek lőn elveszte,
380           Mind levágaték Olofernes népe.

Anni gazdagságot űk ott nyerének,
Mind fejenként nagy gazdagok levének,
Betúliában nagy vígan menének,
Nagy hálákat adának az Istennek.

385           Nabukodonozor nagy hatalmas vala,
Fejedelmektől győzhetetlen vala,
Az Istennek nagy ostora ő vala,
Bűnös népnek büntetésére vala.

Sok országot immár ő elbírt vala,
390           Isten gyanánt ő imáttatik vala,
Kit az Isten bosszúképpen tart vala,
Vad képében őt váltosztatta vala.

Fertelmes vadak között hét esztendég
Nabugodonozor csudaképpen lakozék,
395           Isten előtt Dániel esedözék,
Meg emberi ábrázatban változék.

Éltébe sokat hadakozott vala,
Mikoron ő negyven esztendős vala,
Babilóniában ő megholt vala,
400           Fia vala, ugyanez neve vala.

Keresztyénök ez jó példa tinéktök,
Példa az ó törvény az új törvénnek,
Ha parancsolat szerént ti élnétek,
Minden ellenségöt megverhetnétek.

405           Inkább az Istennek ellene vattok,
Próféták módgyára nem hadakosztok,
Nem csuda, hogy il igen nyomorgotok,
Istentől il igön ostorosztattok.

Támadgyatok fejenként igaz hitben,
410           Ti éljetök az igaz szeretetben,
Reménségtök légyön csak az Istenben,
Minden ellenség lészön kezetökben.

Eszt szörzötte az Anthimus szigedben
Tinódi Sebestyén deák könyvében,
415           Bibliából kiszette egy kedvében,
416           Terek Bálintnak házánál éltében.

FINIS

[XIII.] HADNAGYOKNAK TANÚSÁG, MIKOR
TEREKKEL SZÖMBE AKARNAK ÖKLELNI

Seregök köszt kik vattok hadnagyok,
Kerösztyén hitöt az kik vallotok,
Igyetökben nyerni ha akartok,
Hallgassátok, eszt megtanuljátok.

5               Ez nagy szükség, jó vitéz hadnagyok,
Megtanulni, mint hadakozjatok,
Példa néktök prófétáknak hadok,
Ha úgy jártok, Istenben áldattok.

Bátorsággal Istenben bízjatok,
10             Seregökkel rendöt állassatok,
Pogánokval vívni ha akartok,
Nagy felszóval nékik így szóljatok:

Állyatok meg, és mind hallgassatok,
Attyafiak Istenben mind vattok,
15             Csak Istenben vitézök bízjatok,
Mert ű lészön fegyvertök, paizstok.

Sőt Istennek mind meggyovónjatok,
Bűnötöket szánjátok-bánjátok,
Ellenségtöknek megbocsássatok,
20             Feletöket ti bátoríccsátok.

Tuggyátok aszt sok jámbor vitézök,
Régtől fogván ez pogán terekök
Elhordották, levágták nemzettök,
Pusztították, rablották földetök.

25             Itt valaki közzülünk elesik,
Az angyalok mennyországban viszik,
Ez világon neve elhírhöszik,
És mindönök nagy jóval üdvezlik.

Az kik kösztünk itt megmaradandnak,
30             Mind örülnek nagy gazdag prédának,
És romlásán, veszésén pogánnak,
Az Istennek nagy hálákat adnak.

Ne futamjék senki közzületök,
Mert sok jámbort ti itt elveszthettök,
35             Magatok es itt, vagy hon elvesztök,
Mely pokolban ti eltemöttettek.

Vélem öszve no mind induljatok,
Krisztus Jézust mind felkiálcsátok,
Az Szentlelköt kérjétök, hívjátok,
40             Induljatok vélem már, mongyátok:

Sokan várunk Szentlélök Úristen!
Jöjj el immár, légy vélünk ez igyben,
Ne haggy minket elesni hitünkben,
Mindhalálig vívjunk te nevedben.

45             Lám, régönte az te fiaidat
Meghallgattad tebenned bízókat,
Vigasztaltad szegín juhaidat,
Elrontottad kegyötlen farkasokat.

Jöjj el immár te szent Fiúisten,
50             Véled lészön az Atyaúristen,
Ne aggy minket ez pogán kezében,
Kegyötlenül elvesznünk ez igyben.

Te magadat ígyérted minékünk,
Hogy megrontod ellenségünk nékünk,
55             Szabadítod országunkat nékünk,
Nagy ínségből kimentöd mi népönk.

Elrontád te régön ó törvénben
Az fárahó királt mély tengörben,
Szabadítád népedet az vízben,
60             Mert csak bíztak te istenségödben.

Rettentéd meg Olofernes népét,
Judit asszonnyal vétetéd fejét,
Ott elvesztéd szántalan sok népét,
Meghallgatád Juditnak kérését.

65             Az hatalmas Nabugodonozornak
Nagy sok népét elvesztéd királnak,
Fejét adád kezében Cyrusnak,
Hatalmadat jelentéd sokaknak.

Támasztád fel az gyermök Dávidot,
70             Pásztorságból szerelmes prófétádot,
Megöletéd az nagy Góliátot,
És megrontád kegyötlen jászokot.

Vedd el róllunk azért haragodat,
Mutassad meg irgalmasságodat,
75             Ma es roncs meg gonosz pogánokat,
Jó Isten vagy, mutasd meg magadat.

Semmi kétség nem tartja tagunkat,
Meghallgattad fohászkodásunkat,
Mast vélönk vagy, vessük fel mi fánkat,
80             Jézust, Jézust üvölcsünk, ropp, csatt, patt.

Eszt ki szörzé, gondolá Kassába,
Pártos urak vannak jó szándékba,
Mind fejenként pogánra vívásba,
84             Szolnok alatt mast várcsinálásba.

[XIV.] SZULIMÁN CSÁSZÁR
KAZUL BASÁVAL VIADALJÁRÓL

Sok királról, császárról emlékösztem,
Csuda hadakat rólok beszéllöttem,
De terek nemzetről nem elmélköttem,
Meghallyátok, mit felőlök értöttem.

5               Én beszéllök Szulimán járásában,
Kinek birodalma vagyon Budában,
És nagy része vagyon mindez világban,
Isten ostora ő nagy sok országban.

Birodalma nagy vagyon ez császárnak.
10             Háromféle terek fejedelmet monnak,
Az egyiket hívják szultán Szulimánnak,
Szultán Szelim neve volt az attyának.

Ennek vagyon szép fejér patyolatja,
Geregországban Konstantinápolt lakja.
15             Másik fejedelöm Sahizmail fia,
Neve Sahit Ahmáz az Kazul basa.

Sahitnak vagyon vörös patyolattya,
Perzsiában Korozaint ű lakja.
Harmad fejedelöm az nagy Jesil bas,
20             Filiszteus terekeket ez bírja.

Tiszta kék vagyon ennek patyolattya,
Császárt az Kazulra ez haragítá,
Az két fejedelmet egyben vítatá,
Kazult az császárnak így béárulá.

25             Így izene Jesil bas az császárnak:
“Vedd el országát az Kazul basának,
Mert attyokfiát veszik házastársnak,
Felségöd hitinek ellene vadnak.

Én is melléd megyök minden népemvel.”
30             Császár hallá, készöle erejével,
Negyedfélszázezör lovag népével,
Tizennégyezör képös kopjás kézívösvel.

Négyszáz taraszkval, tízezör puskásval
Indula, hogy szömben vívjon Kazulval.
35             Kazul vagyon hatvanezör lovagval,
Semmit nem gondol az terek császárval.

De az császárt ott Jesil bas megcsalá,
Mert népével őmellé nem jött vala,
Azért császár oly igen siet vala.
40             Kazul egy követét elkülte vala.

Ez követ császár táborába juta,
Követségét az basáknak nem mondá.
Császár hallá, őtet hozzá hívatá,
Az császárnak az követ fejét hajtá.

45             Az zsebből egy szelöncét ott kivonya,
Áfián nevű maszlag kiben vala,
Adá az császárnak, és így szólt vala:
“Felségödnek küldé eszt Kazul basa.

Küldé ez maszlagot, hogy te megrágjad,
50             Mert hallotta nagy haragusságodat,
Inkább megmutathatod haragodat,
Meg nem kéri az te nagy haragodat.”

Szólla császár: “Bizon eszt nem csudálom,
Hogy néköm eszt izente az én rabom,
55             De te vakmerő szívedet én látom,
Hogy eszt meréd mondani, aszt csudálom.”

Ugyan hamar követöt megfogatá,
Egy idegöt hamar előhozata,
Az ő lábára aszt hamar fojtatá,
60             Annál fogva őtet felakasztatá.

Láták basák, császárnak mongyák vala:
Nem hallották ők, sem olvasták volna,
Valahol követöt megöltek volna.
Császár hallá, eleresztette vala.

65             Juta Kazul szömbe császár népével,
Szemben szálla az császár erejével,
Vagyon Kazul válogatott vitézökvel,
Csak kevesen, hatvanezör jó legénvel.

Megszemlélé Kazul az császár hadát,
70             Elöl látá szép képös íves hadát,
Utána látá natúliai hadát,
Macedóniai hadban az császárt.

Aszt parancsolá Kazul szolgáinak,
Az első hadat csak letapottatnák,
75             Az másikat bottal csak elhullatnák,
Ő maga öklelne hadára császárnak.

Nagy zengésök, üvöltések lőnek,
Nagy erőssen ők öszvezöndülének,
Mindkétfelől erős viadalt tőnek
80             Az császár népében sokan veszének.

Csuda bátorsága Kazul basának,
Nagy gondot adott ő ott az császárnak,
Látá császár veszését két hadának,
Kazul juta puskáira császárnak.

85             Igen kezde Kazul népe hullani,
Taraszk, puska miatt oly igen veszni,
Mert nem tudnak vala puskátúl félni,
Ők soha nem tuttak puskából lőnni.

Az Kazulnak egy karját általlövék,
90             Főhadnagyát viadalba ellövék,
Kazul látá, ott hamar megfutamék,
Mégis fele népével megmeneködék.

Szancsákbékök jelösek elesének,
Tizenegyen viadalban veszének,
95             Lőn halála basák közül kettőnek,
Az egyiknek az főúr beglerbéknek.

Azért császár nagy nyeröségöt nyere,
Kazulnak minden marháját elnyeré,
Pohárszékit, társzekerit elnyeré,
100           Szép feleségét es császár megnyeré.

Róla azért esék oly nagy bánatba,
Hogy sok főnépe vesze viadalba,
Tebritz várast az Kazul országába
Megvevé, elrontatá haragjába.

105           Kazul földéből császár kiindula
Mikor juta az Konstantinápolba,
Kazul szép feleségével elhála,
Csak egy éjjel császár véle vigada.

Adá feleségül Kertez szancsáknak,
110           Szancsák megköszöné aszt az császárnak.
Mikor az ágyban ők együtt volnának,
Szancsák nyúla kezéhöz az asszonnak.

Szancsák aszt eszébe nem vötte vala,
Az asszonnál titkon egy hancsár vala,
115           Ágyékjában hancsárt ütötte vala,
Az Kertez szancsák ott hamar meghala.

Vala asszony igen nagy siralmába
Az szót mongya ágyasházban sírtába:
“Eszt azért szörzém én nagy haragomba,
120           Nem akarok többet élnöm ez világba.

Légyen az én vitéz uram éltéjért,
Én férjemért, ím az Kazul basájért,
És énrajtam lött az nagy kisebbségért.”
Császár hallá, őt megfogatá azért,

125           Bévetteté az tengörnek vizébe.
Vagyon császár meg oly elmélködésbe,
Kazult elveszesse az ő földébe,
Mert bánkódik, hogy kárt vallott földébe.

Az Ibráin basát császár szólítá,
130           Az Kazul basára őtet bocsátá,
Aszt erősen néki megparancsolá,
Hogy Kazult kergetné és nyomorgatná.

Sok néppel Ibráim hamar indula,
Kazul földében egy várasban szálla,
135           Közel Kazul egy szép várasban vala,
Esztendeig öszveharcoltak vala.

Semmiképen mezőre Kazul nem méne,
Az Ibráin őnéki eszt izené:
Szömély szerént ővéle szömbe jönne,
140           Az szerencse válnék el, kié lenne?

Aszt íratá Kazul az Ibráinnak:
“Te vagy csak egy rabja az Szulimánnak,
Nem illik il nagy fejedelöm úrnak,
Viadallal társa lenne egy rabnak.

145           Vagyon néköm ilyen rabom, mint te vagy,
Annak megmutathatod, hogy te ki vagy,
De hívjad ki uradat, ha jámbor vagy,
Azzal szömben vívok, meglátom, mint vagy.”

Az Ibráin eszt császárnak iktatá,
150           Szóval császárt igen szorgalmasztatá,
Ne alunnék, nagy hadát indítaná,
Kazul basán bosszuját megállaná.

Legottan készüle császár nagy hadval,
Négyszázezör lóval, négyszáz taraszkval,
155           Tizenkétezör puskás jó jancsárval,
Kazulnak eszt izené nagy haragval:

“ Tuttodra adom néköd indulásomat,
Titkon nem viselhetöm nagy hadamat,
Hogyha jámbor vagy, vár meg enmagamat,
160           Országodért vív meg, mutasd magadat.

Valahol meglellek, én megkereslek,
Hogyha viadalba tégöd nem lellek,
Várasidról várasidra kergetlek,
Úgyes tégöd én rabságomba ejtlek.”

165           Sietséggel készül Kazul, hogy hallá,
Az császárral szömbe vívni akar vala,
Deli Mentes egy főtanácsa vala,
Egy nagy hegyre Kazult felvitte vala.

Az császárnak mutatá nagy erejét,
170           Tengörnek mondá az császár sok népét,
Tengör módra elnyelné Kazul népét,
És mutata sok taraszkot, puskás népet.

“Kegyelmes úr, néped ha arra viszöd,
Kegyötlenül őket megégettetöd,
175           Jobb körülök kabdosván keröngenöd,
Császár népét gyakor helyön öldöznöd.”

Ottan megfogadá Mentes beszédét,
Kezdé kerengeni császár erejét,
Sok helyön öli, vagdalja ő népét,
180           Kazul azzal mutattya jelönlöttét.

De hogy eszt császárnak megmonták volna,
Kazul szömben viadalnak nem állana,
Csak kerülök oly igen kapdosna,
Az császárnak abból nagy kára volna.

185           Az császár hogy hallá, hamar indula,
Babilóniát búába megszállá,
Hogy mely váras Kazul basáé vala,
Császár vítatá, és megvötte vala.

Sok drága kincsöket benne meghagya,
190           Sok tevéket, kik viselték, ott hagya,
Háromezör vitézét benne hagyá,
Megsebesült sok szolgáit ott hagyá.

Az Kazulnak országában indula,
Szép várasokat az császár megszálla,
195           Várasokat míg ott vívtatta vala,
Kazul addég Babilóniát megszállá.

Rettenének várasban, félemlének,
Gyakor viadalban sokan veszének,
Éhség miatt igen megepedének,
200           Kazul basátúl kegyelmet kérének.

Ottan Kazulnak ezen öröme lőn,
Mert Babilónia meg kezében lőn,
Császár kincse tevékkel kezében lőn,
Ki császárnak igen nagy búára lőn.

205           Lám, az bennevalókat elbocsátá,
Minden marhájokat megadattatá,
Mert az várast hitre megadták vala,
Otmán hitinek ez ellene vala.

Ezök igen sietnek császár után,
210           Császár bánkódik ő nagy kárvallásán,
Nagy szép kincsén és Babilló várasán,
Hogy nagy kisebbség lött nagy méltóságán.

Sőt azokat mind előhozatá,
Haragjában ott őnékik eszt mondá:
215           Soha nem hallotta és nem olvasta,
Otmán nemzet várast megadott volna.

“Várasomat árulók megattátok,
Nagy kincsemet ellenségnek attátok,
Mire benne, hogy ti meg nem holtatok,
220           Szégyentökre azért ti mind meghaltok.”

Igen hamar őket mind levágatá,
Ibráin basát hamar elbocsátá,
Harmada népét véle elbocsátá,
Fővárasát Kazulnak megszállatá.

225           Az Kazul eszt hallá, hamar indula,
Az császárra oly igen siet vala,
Szömben véle megvívni akar vala,
Császár hallá, ezen megrettent vala.

Diadalmat Kazul kezd rajta venni,
230           Szégyent nagyot kezd miatta vallani,
Vlakoknak kezdé azt parancsolni,
Ibráint meghívnák hozzá sietni.

Az Ibráin siet nagy gyorsaságval,
Mely nap Ibráin megjuta hadával,
235           Aznap Kazul akar vívni császárval,
De hogy érté Ibráint szép hadával,

Legottan eltére az Kazul basa,
Az császár hadában Ibráin basa,
Nagy felszóval eszt kiáltja basa:
240           Ne félnének, mert megjött Ibráin basa.

Ibráim megjutott ki az haddal bír,
Ebben terek császárnak hamar lőn hír,
Ibráinra haragvék, ű ugyan sír,
Akarja megölni, hogy sok néppel bír.

245           Ajasz basa eszt hogy kezdé érteni,
Az császárnak ott eszt kezdé mondani:
“Ne akarja felségöd most megölni,
Mert gonoszban kezd az te dolgod lenni.

Rabja néki tizenkétezör vagyon,
250           Ha megértik, urok hogy halva vagyon,
Azok gazdagok, nagy szép szerrel vadnak,
Kazul vélök tevéled szömbe álljon.

Ottan megbánod, hogy Ibráin megholt.”
Eszt az császár ottan jóváhatta volt,
255           Ibráin halálának ez oka volt,
Hogy az császár végre őt megölte volt.

Lőn az császár el hazaindulatba
Egynéhán várast megvőn ő utába,
Kazul vagyon körüle forgódásba,
260           Kapdosásban, gyakor ragadozásba.

Szállá meg az császár Babilóniát,
Lőtteté, rontatá az ő kőfalát,
Nagy viadallal megvevé várasát,
Levágatá mind az bennevalókat.

265           Erőssen rakatá Babilóniát
Háromezör jancsárt, ötezör lovagját
Benne hagya, nagy sok élést, álgyúját.
Konstantinápolt meglátá lakóházát.

Régi időben eszt megprófétálták,
270           Utóssó időben csudákat látnak,
Nagy hatalmok lészön az pogánoknak,
Nagy bolygások az igaz hitben valóknak.

Szultán Szulimán császár nagy hatalma
Nem sok héján mint bölcs Sándor hatalma,
275           Az jó Isten már hatalmát megroncsa,
Az keresztyén népet már feltámaszja.

Egy úrfiú császártúl megjöttében,
Nagy bizonnyal beszélé egy kedvében.
Tinódi Sebestyén deják könyvében
280           Ő béírá negyvenhat esztendőben.

FINIS

[XV.] SOKFÉLE RÉSZÖGÖSRŐL

Sok részögös, hallgassátok erkölcsötöket,
Isten ellen részögségben ti vétketöket,
Mert gyakorta felejtitök ti Istentöket.

Én beszédöm az Noéról kell elkezdenöm,
5               Az jó bornak meglelését megbeszéllenöm,
Sok rendbéli részögségöt megjelöntenöm.

Bárkájából Noé atyánk mikort kiszálla,
Mindenféle népét, barmát el-kibocsátá,
Ez szép szárazföldön Isten elszaparítá.

10             Ez időben az szőlőhegy soholt nem vala,
Paradicsomban Isten terömtötte vala,
Paradicsomból az vízezön kihoszta vala.

Sőt egy magas hegyben szőlő megmaradott volt,
Az Noéhoz közel szőlő gyükerezött volt,
15             Meleg nyárban szőlő fővel szépön termött volt.

Találá meg egy bakkecske, szép voltát látá,
Gyömölcsét megharapálá és megvidula,
Szép szakállát igen rázá, magát hagyigálá.

Igen hamar kihozatá Noé, hogy hallá,
20             Kis kertében béhozatá, elplántáltatá,
Oroszlánvért és majomvért hamar hozata,

És disznóvért és kecskevért ő kerestete,
Szőlő tövét mindezökkel megőtöszteté
Ő az vizét megszereté, soká terjeszté.

25             Nagy vígan vesszőjét Noé elültetteté,
Kapásokkal mívelteté, hordót töltete,
Egy kedvében az jó borban Noé köppente.

De lám, Noé az jó bortúl megrészögödék,
Szertelenül ruhájával ő elaluvék,
30             Az kisebbik fiátúl, Kámtúl megmevetteték.

El-kiméne, attyát Noét bé sem fedözé,
Két báttyának: Semnek, Jáfetnek aszt megbeszéllé,
Egy palásttal az két báttya hamar fedözé.

Az Noénak szemérmére ők sem nézének,
35             Visszanézvén, tisztösségöt attyoknak tevének,
Némikor Noé felserkene, hogy kimenének.

Kárát vallá ennek az Kám ő magzatiban,
Mert eszt Noé mind megérté, lőn nagy haragban,
Megátkozá Kámnak fiát ő nagy búában.

40             Nám, az Kámnak öregb fia Kanaán vala,
Sem, Jáfetöt az vén Noé áldotta vala,
Hogy őnékik az Kanaán éltig szolgálna.

Ifjak erről tanulhattok, mint atyátokat
Tisztöljétök, hallgassátok ti anyátokat,
45             Hogy rejátok ne vegyétök az ő átkokat.

Isten Noét vénségében kivötte vala,
Ötven héján ezör esztendég éltette vala,
Világszerte az ő magvát elsokasítá.

Részögösök megércsétök ti rendötöket,
50             Az bor miá külömb-külömb természettöket.
Oroszlánvérben kik részesök, mongyák ezöket,

Bátor szívök, mint Sámsonnak, igen erősek,
Bajviadalt vitézökkel semminek vélnek,
Józanulván, ha rákelnek, bokrot keresnek.

55             Az majomnak természeti igen játékos,
Mit mástúl lát, aszt műveli, oly igen okos,
Ő vérében aki részes, olyan játékos.

Tehetségöt részögségben sokat késértnek,
De nagy sokak erejökben csak szégyönködnek,
60             Kik amaszt es elszalasztják, táncban elesnek.

Oly rút férög disznó-férög ő állattyában,
Ő bársonyát nem kímélli, hever az sárban,
Ő vérében az ki részes, hever az sárban.

Részögösök kecskevérben az kik részesök,
65             Mert kecskéknek természetök, tombolnak, szöknek,
Magasságra felugordnak, kosul öklelnek.

Bémerülnek az bormarók sok tombolásban,
Kecske módra felszökésben és nagy sok táncban,
Részögségben sok gonosság lészön az táncban.

70             Alázatos, békességös egyik részögös,
Az második csak garázdás és oly versönyös,
Imádkozik és bűnén sír harmad részögös.

Negyedfélék apróságot igen kívánnak,
Ötödfélék dúlnak, fosztnak, oly igen lopnak,
75             Hatodfélék csak hallgatnak, mert megnémulnak.

Hetedfélék igen bölcsek, mint Damján lova,
Részögségbe veteködnek az hit dolgába,
Szentírásból semmitudók ők józanságba.

Nyolcadféle részögösök vannak udvarba,
80             Vitésségök, bölcseségök nincsen magokba,
Nyalánk hálót ők tanultak az ő dolgokba.

Nyelvesködnek, ők csácsognak úrasszony előtt,
Mit kívöl hallnak, aszt beszéllik úrasszony előtt,
Soknak ejtnek nagy bánatot baráti előtt.

85             Nám, az urak asztalokhoz azért ültetik,
Eszös népek az asztalnál csúfnak ítélik,
Mert csúfságát az asztalnál sokan mevetik.

Nem kell akkor hegedülni, lantot pöngetni,
Szép dolgokat krónikákból nem kell zöngeni,
90             Csalfa biró mert ott csácsog, aszt kell hallgatni.

Az csélcsapás többet használ az vitésségnél,
Hízölködés, csúfolkodás lantnál, énöknél.
Társim, ezzel se gondoljunk, igyunk jó kedvvel!

Gondban esik, elaluszik az kilencedik,
95             Az bor szagát ő megérzi, ha elkerülik,
Ott feltekint, az pohárért igen morgódik.

Igen eszik az tizedik, virrattig iszik,
Nagy gazdagnak véli magát tizenegyedik,
Az hásárton mindent elveszt tizenkettődik.

100           Száguldásval lovát veszti tizenharmadik,
Megsiratja kárát másnap, megjózanodik.
Mind virrattig elbúdosik tizennegyedik.

Olyak vadnak, gyaloghidat meg sem találnak,
Az híd mellett, hipp! az sáron általgázolnak,
105           Lábok nékik négy is vagyon, vélnéd baromnak.

Meg sem mosdik borzas fővel tizenhatodik,
Az konyára, az pincébe ottan béesik,
Ha meglátod mint Markalfot, bolondoskodik.

Ez es nem jó részögségbe ki vereködik,
110           Jámbor házasát, jó szolgáját kik sziggyák, verik,
Meg is ölik, részögségbe néha történik.

Hogy megércsed il részegös tizenhetedik.
Tíznyolcadik az jó borban mindaddég iszik,
Rókát szaggat, száját törli, ű esmég iszik.

115           Sokak vannak részögségben, sokat ígyérnek,
Tűlök kérik, józanokban teccik mérögnek,
Nevet vesznek, mert űt mongyák hazug agebnek.

Az huszadik szolgálatját igen ajánlja,
Szükségkorán ha meglelöd, aszt elhallgatja,
120           Il barátot, atyafiat minden utálja.

Gondolkodnak bornemiszják, igen hallgatnak,
Részögösök mit csácsognak, aszt mosolyogják,
Hogy bölcsebbek ők volnának, mind azt alítják.

Az bor szaga ő fejöket ott általhatja,
125           Csácsogását, felszökését minden meglátja,
Asszonyoknak az szebbikét táncban kivánnya.

Bormegiszják nékik vannak mikor akarják,
De az álnok fösvénségért ők bort sem isznak,
Mikor isznak, erkölcsöket jóvá sem hagyják.

130           Az kik urak, asztaloknál sokan ravaszak,
Súg, hogy félön az vendégöt hogy bolondíccsák,
Ű magának lágy italját félig iktassák.

Az asszonyok, szép lejányok nagy gyengén élnek,
Az asztalnál ők sem esznek, nagy fittyel élnek,
135           Maga még reggel szép sölt kappant ők elnyeltenek.

Ezöst kannácskát az pincébe eligazítnak,
Regtől fogva kit éfélig meg sem száraztnak,
Két rossz tálat ők zörgetnek, szöknek, tombolnak.

Sőt ők gyakran ablakokban hogy hímöt varrnak,
140           Rejtökhelről borosedént ők előrántnak,
Egyet-kettőt akasztalnak, ők esmég isznak.

Vénasszonyok, jaj szegényök, ők is kullagnak,
Setét herre, bort ha kapnak, eltoszogatnak,
Az leányok ha ellopják, igen kogyognak.

145           Utálják az jó bort az nagy tömlőjű dajkák,
Tejök jűjjön, bort ha kapnak, gyakran kortyantnak,
Az gyermökön elalusznak, néha megfojtják.

Vén szakállú hopmestörök mikor köppentnek,
Ott csácsognak és mint lehet, tombolnak, szöknek,
150           Az asszonyok, szép leányok azon mevetnek.

Jó bort kérnek, ha nem adnak, igen zúgoldnak,
De ha jó bor palaszkjokban, ők danógatnak,
Szakállokat borzogattyák, ők esmég isznak.

Ímé elrejtősztenek volt az vígságtevők,
155           Lantosok és hegedősök, kiknek bor lelkök,
Csak borért is elzörgetnek néha szegényök.

Gyorsan köppent, még idején békeni magát,
Szunnyad, véti ő nótáját, vonszja az fáját,
Meg is ütik, néha történik, bottal az hátát.

160           Székön ülő sok tolvajok, lesnek piacon,
Nagy morgással átkozódnak szenes fazekon,
Alól gyujtják, fölyül ontják az bort akkoron.

Árujokat olcsón veszik, nagy drágán mérik,
Néha ifjak alutt szénbe puskaport rejtik,
165           Az fellobban, Valkó vidékét elpörzsölik.

Az kannácska meg sem szárad, rejtökbe tartják,
Nagy gyakorta jól köppentnek, fart igazgatnak,
Onnat hazól férjök éhöznek, szoméhoznak.

Gondoljátok részegesök ti vétketöket,
170           Melyekbe megbántottátok ti Istentöket,
Il erkölcsnek, részögségnek vessetök véget.

Az bort Isten nagy jó végre nékünk terömté,
Mértékletösségvel véle élnenk engedé,
Józanságval minden őtet szépön dícsérné.

175           Bátor igyunk az jó borban, jó kedvet vegyünk,
Istenünknek, nemzetünknek csak mi ne véccsünk,
Ha külömben cseleködünk, lelkünkben veszünk.

Az ki szörzé, neve Sebestyén, szoméhságába,
Nyírbátorba ezörötszáz és negyvennyolcba,
180           Udvarbírák bort nem adnak, vannak átkjában.

FINIS

[XVI.] BUDA VESZÉSÉRŐL ÉS
TEREK BÁLINT FOGSÁGÁRÓL

Siralom adaték sok rendbéli népnek,
Ki hírével lészön föld kerekségének,
Mert vége lőn immár mi víg életünknek
Eszt tevé fogsága kegyös vezérünknek.

5               Esztökben vegyétök ez úrnak fogságát,
Jó Terek Bálintnak tőlünk így elváltát,
Lám, minden értötte jámborul szolgáltát,
Mindenik urának mindönben hív voltát.

Benn Erdélyben lőn János király halála,
10             Ottan ő udvara igen megpusztula,
Urakban egynéhány mert ott meghasonla,
Kik miatt ez ország ím mind elpusztula.

Ágyúkkal némötök ottan készülének,
Kincses Buda alá hamar sietének,
15             Törést és nagy rontást ők nagyot tevének,
Azért az Budában nem férköszhetének.

Serénsége vala jó Terek Bálintnak,
Mert igen hív vala az király fiának,
És ővéle öszve az szegín országnak,
20             Rettenetös vala mind az némöt pártnak.

Terek császár hallá némötnek erejét,
Hamar készítteté az ő nagy erejét,
Basáit, szancsákit, sok rendbéli népét,
Memhet basát hagyá, mint császári képét.

25             Igen parancsolá császár az basának,
Hitöt, szép szót írna az magyar uraknak,
Jelösben mindennél jó Terek Bálintnak,
Szóval, ajándékval magad ajáld annak.

Az basa indula, Eszékre ha juta,
30             Jó Terek Bálintnak hamar elírata,
Nagy szép szókkal őtet hozzá hívattatá,
Minden jóval lenne, császár aszt fogatta.

Nagy gongya lőn erre jó Terek Bálintnak,
Eszt ő megjelönté fő-fő szolgáinak,
35             Oly tanács adaték ez nemes úrfinak,
Hitlevelét kérje az terek császárnak.

Úrfi így felele bánatos beszédben:
“Ha én hitöt kérök az én levelemben,
Kezd kétségök lenni az én hívségömben,
40             De csak bízom magam én jó Istenömben.

Sokak szidnak engöm az hajas tereknek,
Szerető uraim nyilván vagyon néktök,
Terek barátsága úgy nem kell kedvemnek,
Mint olyan hitetlen ragadozó ebeknek.

45             Lám, mi nem láthatánk oly jó fejedelmet,
Ki megrontja vala gonosz terek népet,
Szabadítja vala ez keresztyén népet,
Értök szerencsére vetöm én fejemet.”

Indula, Tárdánál az táborban juta,
50             Egy sátort az basa hamar vonyattata,
Ott nagy tisztösséggel abban szállattatá,
Fő-fő terekekkel néki udvartata.

Jó Verbőczi Imre nála kedves vala,
Mint egy attyafiát úgy szereti vala,
55             Mert nagy szíve szerént néki szolgál vala,
Basa sátorában akkort véle vala.

Terekek csudálják szépön termött voltát,
Mert régön hallották ő jó vitéz voltát,
Azomban elhozák császár ajándokát,
60             Azután elhozák basa ajándokát.

Öltözött lovakat, aranyas ruhákat,
Avval az császárnak nagy kegyelmes voltát,
És Memhet basának minden barátságát
Úrfi ott ajánlá nagy hív szolgálattyát.

65             Rajta az basa lőn oly nagy vigasságban,
Hamar béhívatá az ő sátorában,
Szép édös beszéddel lőn véle tanácsban,
Hogy császárnak lenne hív szolgálattyában.

Termetét, szömélyét basa megszömlélé,
70             Udvara népit es széllel megszömlélé,
Szebben termött embört soholt ő nem lele,
Az úrfival basa ott arról beszélle:

Udvara népével Budára sietne,
Szolgálna császárnak, és ott véle lenne,
75             Mit császár akarna, mindaz-tévő lenne.
Úrfi elbúcsúzék, basátúl elméne.

Sok múlatság nem lőn akkort ő dolgába,
Házátúl siete az romlott Budába.
Immár basa vala Kányánál táborba,
80             Szent Gellérnél vannak némötök barlangba.

Dunát béállották nagy vízi erővel,
Magokat béásták környül nagy vermökvel,
Megrakták álgyúkval, vannak bátor szível,
Memhet basát várják fejenként víg kedvvel.

85             El-bé Terek Bálint ha juta Budába,
Az budai sok jó lőn nagy vigasságba,
Az magyar urakval lőn ő oly tanácsba:
Népöket szállíták kinn az hegy aljába.

Tőnek ostromokat az némöt táborra,
90             Elvegy terekekvel együtt mennek harcra,
Kösztök Török Bálint szíve bátorságra,
Csudaképpen siet némötök sáncára.

Jó Príni Pétörrel ő szömbe lött vala,
Ki nagy szép szavával igen kéri vala,
95             Hogy az terek mellől hamar elállana,
Mert az császár hiti végre őt megcsalná.

Nagy hitleveleket néki jelent vala,
Császár, basa, szancsák kiket attak vala,
Mely hitlevelekre császárhoz ment vala,
100           Hittel őt megcsalván, megfogatta vala.

Ott jó Terek Bálint ezzel sem gondola,
Urához, herceghöz igaz szível vala,
Kiért ő halálát ott nem szánja vala,
Attya szerelméjért ím mely nagy kárt valla.

105           Dráván terek császár immár elkült vala,
Az némöt táborba hamar hír jött vala,
Császár hatalmátúl úgy rettentek vala,
Titkon Duna vizén ők költöznek vala.

Jó Pest várasában sokan elkelének,
110           Bennök az táborba kik ott rekedének,
Terek, magyar miatt mind megöletének,
Terekek úsztatnak, sokan elkelének.

Nagy hamar terekek Pestben bémenének,
Nagy gazdagságokat, álgyúkat nyerének,
115           Némötország felé némötök sietnek,
Vízerővel öszve el-felsietének.

Császár Scambriához azomba eljuta,
Nagy szép sátorokat ott ő felvonyata,
Nagy hálákat ada, Allát kiáltata,
120           Az ő basáihoz víg kedvet mutata.

János királnénak Budában izené,
Hogy az királ fiát őnéki küldené,
Menni főúr vagyon, őt alákésérné,
Mindenik hívségét azzal jelöntené.

125           Vala nagy bánattya királné asszonnak,
Véle egyötömbe az magyar uraknak,
Nem hihetnek vala nyilván az császárnak,
Azért királfival aláindulának.

János herceg vala aranyas szekérben,
130           Az urak körűle vannak késérésben,
Mikoron jutának császár eleiben,
Császár látá őket, vala víg kedvében.

Tanácsában császár mondá az basáknak,
Hercegöt megadnák királné asszonnak,
135           Az urakban ötöt megtartósztatnának,
Hercegöt felvivék, urak meg maradának.

Az basák beszéllik hatalmas császárnak
Nagy jó vitésségét jó Terek Bálintnak,
Mindönöknél feljebb dícséretöt adnak,
140           Hogy mind az két párton jobb vitézt nem monnak.

“Te felségöd hogyha mast eszt elbocsáttya,
Vannak sok vitézi, hogyha feltámasztja,
Az Drávát felségöd míg által halaggya,
Hátul való néped ő mind levágattya.”

145           Eszt császár hogy hallá, hagyá őt megfogni
És az több urakat Budába bocsátni.
Budának várasát hagyá elfoglalni,
Az szolgáló népet mind el-kibocsátni.

Szép szóval úrfiat vivék egy sátorban,
150           Ott az több urakat bocsáták Budában,
Terekek menének sokan az várasban,
Császárnak foglalák, vannak nagy vígságban.

Igen kiáltatá császár nagy felszóval:
“Az ki szolgáló nép, menne hamarságval,
155           Mert fél óra múlva büntetik szablyával.”
Minden, ki eszt hallya, siet gyorsaságval.

Igen fosztogaták őket, úgy bocsáták,
Az királné asszont mind felrakottaták,
Minden ő kincsével el-kiindíttaták,
160           Császár hagyásából békével bocsáták.

Gyorsan az urakkal asszony kisiete,
Lippa felé császár őtet késérteté,
Budának szép várát sírva megtekinté,
Azzal önnönmagát igen keseríté.

165           Ez jó Terek Bálint marada fogságban,
Rusztán basa tartja az ő sátorában,
Szolgáinak izent ő nagy bánatjában,
Hívséggel lennének ő szolgálattyokban.

Terek Jánost, Ferencöt, néki két szép fiát
170           Hallgatnák egyemben ő asszony szép társát,
Fogadnák mindenben ő parancsolását,
Gondolnák az Pökri Lajosnak példáját.

Hitlen terek császár hitinek nem álla
Ez nemes úrfiat véle vivé alá,
175           Az Szulimán basát Budán hatta vala
Így nagy nyereséggel ő el-alászálla.

Fohászkodik vala és igen sír vala,
Jó Terek Bálintné, hogy hírt nem hall vala,
Mert ő vitéz urát igen félti vala,
180           Hogy az terek hiti végre meg ne csalná.

Egy levelet néki ha megmutatának,
Hogy fogsága volna ő vitéz urának,
Erő szakaszkodék kezének, lábának
Földhöz üté magát, ott sokan sírának.

185           Csudaképpen töri, fárasztja ő magát,
Sírva apolgatja futosó két fiát,
Oly igen kesergi urának fogságát,
És az két fiával az nagy árvaságát.

Ígyen éjjel-nappal hallyák kesergését,
190           Immár nem alítja világban élését,
Hallya meg az Isten az ő könyörgését,
Hogy hamar láthassa ura megjövését.

Ti jó keresztyénök, tegyünk áldozatot,
Hogy Isten hallgasson tőlünk imádságot,
195           És megszabadíccsa jó Terek Bálintot,
Hívön szolgálhassa ez szegín országot.

Ezörötszáznegyven és egy esztendőben
Budáról császárnak el-alámentében,
Szigetben ki szörzé, vala nagy fektében,
200           Vitéz urán való nagy kesergésében.

FINIS

[XVII.] PRÍNI PÉTERNEK MAJLÁT ISTVÁNNAK
ÉS TEREK BÁLINTNAK FOGSÁGOKRÓL

Sírva veszíköl mast szegín Magyarország,
Mert tőle távozék hangosság, vigaság,
Belőle kikele sok fénös gazdagság,
És fogságban esék egynéhány uraság.

5               Ezön örvend, vigad az terek császárság,
Hogy magyar urakban vagyon oly bolondság,
Hiszik, hogy őbenne vagyon oly jámborság,
Hogy fogadásában nem volna ravasság.

Bolondság tőletök fejenként magyarok,
10             Terek álnok hitit meg nem gondoljátok,
Maga csak tőlem es sokszor hallottátok,
Sok fejedelmeket mind csaltak, tudgyátok.

Az tereknek hiti erőssen aszt tartja,
Ha hittel, szép szóval kavort megcsalhattya,
15             Ajándokkal, vagy lopva elragadhattya,
Isten azért néki mennyországot adgya.

Sőt ugyan nagy parancsolat ez űkösztök,
Miként az szeretet parancsolat néktök,
Ha az szeretetöt ti jól tisztölnétök,
20             Az terek hitinek bizon nem hinnétök.

Tuggyátok, magyarok, hírösök valátok,
Míg nagy szeretettel egymást hallgatátok,
De mihelt kösztetök ti meghasonlátok,
Ottan országtokban, ím, mint pusztulátok.

25             Ím az terek császár mindezön öröle,
Ő álnok hálója ottan elteröle,
Jelös főhalakat véle megkeröle,
Kikkel gazdagságot, sok szépségöt lele.

Álnok hálójában egyször el-béejté
30             Az jó Príni Pétört mikort elviteté,
Hitit, fogadását császár elfelejté,
Az nemes úrfiat nagy fogságban veté.

Nagy somma kincsével magát ő megváltá,
De semmi lőn néki kincse oda-volta,
35             Csak fiátúl ne lészön vala megválta,
Kit, nem lőn mit tenni, császárnak hozata.

Vala nagy bánatja szép asszon társának,
Fiát, hogy megérté, vinnék az császárnak,
Erő szakaszkodék kezének, lábának,
40             Földhöz öté magát, ott sokan sírának.

Sokat szép fiának ő nem szólhat vala,
Mert nagy keserőség szívét folta vala,
Ölelgeti, sírva apolgatja vala,
Egy hintószekérben úgy öltette vala.

45             Lőn Príni Pétörnek így szabadulása,
És az ő fiának odamaradása,
Az magyar uraknak lőn példaadása,
Néki mind éltiglen nagy fohászkodása.

Ím minap Erdélyben császár béereszté
50             Kucsig Bali béköt, kinek aszt jelönté,
Hogy az Majlát Istvánt ő el-kihitetné,
Fogaras várából néki fogva vinné.

Tőn égetést, rablást Bali bék Erdélyben,
Majlátnak izene házában helyében,
55             Hitöt, fogadást tőn az császár képében,
Hogy királlyá tészi Erdélynek földében.

Édös beszédökkel őt hívattya vala,
De az Majlát néki ott nem hihet vala.
Az moldvai vajda: Pétör vajda vala,
60             Ki az Bali békkel akkoron ott vala.

Rejá gondolának, nem sokat szólának,
Három szegín bojért előhozatának,
Aranyas ruhákat reájok adának,
Szép patyolatokat fejökben rakának.

65             Az Majlátnak hamar ők ím eszt izenék:
Hogyha ő nem hiszön az császár hitinek,
Ím, három fővajdát küldünk kegyelmének,
Csak adgya ő magát egynéhán beszédnek.

Termetök jó vala, ruhájok szép, fénös,
70             Ebből Majlát nem lőn hozzájok kétségös,
Ottan el-kiméne, hogy légyön beszédös,
Kinek odamente lőn nagy kellemetös.

Vivék fogva őtet az terek császárnak,
Három szegín bojért hagyák Majlátnénak,
75             Örök siralom lőn az tisztös asszonnak,
És nagy emléközet egynéhán országnak.

Sőt mégis hallyátok császár hamis voltát,
Hogy jobban tudgyátok ónni magatokat,
Hogy hálóját veté császár Buda alatt,
80             Ott benne fogata jó jelös halakat.

Drága halat egyet közzülük választa,
Kinek serínsége többit feljülmúlta,
Aszt császár magának bárkájában tartá,
Az alábbvalókat ő mind elszalasztá.

85             Ez lőn Terek Bálint, ki jó vitéz vala,
Kinek terek császár sok hitöt ád vala,
Az basák, szancsákok hitöt adtak vala,
Szép ajándékokval őt elcsalták vala.

Terek Bálint, kiknek oly igen hitt vala,
90             Hívségét hercegnek úgy mutattya vala,
Mindeneknél feljebb némöttel vív vala,
Teste szakadását ő nem szánja vala.

Intése nem teccék az Príni Pétörnek,
Ki megmondta vala ez nemes vitéznek
95             Minden csalárdságát az császár hitinek,
De ő bátorsággal álla vitésségnek.

Nagy sokan terekek azon csudálának,
Hogy bátrobb vitézt ők soha nem láttanak,
De aszt őfelőle mondák bolondságnak,
100           Hogy il igön elhitt török szép szavának.

Óh, ez nemes vitéz mely igen csalaték,
Hiti az császárnak mind elfeletteték,
Mert ő megfogaték és aláviteték,
Minden szép javitúl ő megfosztattaték.

105           Duna mellett mongyák Nándorfejérvárba
Csak harmadmagával tartják nagy fogságba,
Mast es mondgyák, vagyon nagy bátorságába,
Mit tőle kívánnak, aszt nem fogattába.

Hallottam példába régen, hogy mondották,
110           Az jó acélt soha úgy nem paskolhattyák,
Tiszta vassá őtet hogy ellágyíthassák,
Hogy soha acélnak őtet ne mondhassák.

Fohászkodik mostan sok gyakor sírásval
Asszony-feleségöd az két szép fiadval,
115           Mert ők élnek mostan az nagy árvaságval
Nagy sok bosszúságval, gyámoltalanságval.

Örömök soholt nincs te jó szolgáidnak,
Kik szível szeretnek, gyakran fohászkodnak,
Egynéhán közzülök tétova búdosnak,
120           Ha megszabadulnál mégis sokan várnak.

Csuda mint ohítnak az te jó barátid,
Még azok is, hogy kik voltak ellenségid,
Lennének nagy somma kinccsel segétségid,
Csak kiválthatnának az te szeretőid.

125           Jól értitök immár hitit az tereknek,
Urak úgy higgyetök hitetlenségöknek,
Egymást szeressétök, jobb ti fejetöknek,
Úgy lészen romlása gonosz terök népnek.

Tanácsot sokáig, kérlek, ne tarcsatok,
130           Ha ez két víz között ti lakni akartok,
Mert ha csak hallgattok, szömben ti nem vívtok,
Félök, hogy sokáig itt nem uralkottok.

Ezörötszáznegyven és két esztendőben
Baronyában ki szörzé Szent György innepébe,
135           Nevét jelöntötte versnek kezdésében,
136           Ez urakról való megemlékösztében.

FINIS

[XVIII.] VERBŐCZI IMREHNEK KÁSZON
HADÁVAL KOZÁRI MEZŐN VIADALJA

Ti szegín magyarok, nagy öröm tinéktök
Az terek kezébe mikor fogllyá estök,
Ott magyar vitézök lésznek segétségtök,
Kik miatt szabatság hamar lészen néktök.

5               Jó Magyarországban sokszor volt nagy ínség,
Az terekek miatt pusztaság, nagy éhség,
Soha benne nem lőn oly igaz békeség,
Benne uralkodik mert az nagy irétség.

Nagy sok csuda vagyon, urak, tirajtatok,
10             Enne sok ínségben meg nem tanulhattok,
Mire közöttetök ti egymást rágjátok,
Vitézlő urakat veszni akarjátok?

Oly igen jó volna néktök oly tanácstok,
Kik az vitésségre semmire jók vadtok,
15             Ti nagy kincsötökben sokat kiannátok,
Végbeli hőseket azzal táplálnátok.

Dúlást jószágtokban ennet sem látnátok,
Az ti honnotokban nyugodalmast laknátok,
De mindezzel semmit ti ne gondoljatok,
20             Idegön országban széllel búdossatok.

Jámbor vitézök, kik végekben lakosztok,
Az rágalmassággal ti ne gondoljatok,
Jó szolgálattokban csak megmaradgyatok,
Mert sok jámboroknál dícséretben vadtok.

25             Istentől es végre megkoronásztattok,
Hogy az szegínségért il igen fárattok,
Véröket hullattok, és sokan meghaltok,
Szántalan sok rabot ti szabadítotok.

Sőt igön bánkódik Kászon bék magában,
30             Szabad uta nincsen néki az Tolnában,
Sőt gyakorta vagyon nagy kárvallásában,
Hozzá tartozókban és jó szolgáiban.

Ő magában Kászon azon bosszonkodik,
Hogy Verbőczi Imre véle tusakodik,
35             Oly gyakor csatákkal véle ellenködik,
Őtet elvesztené, azon igyeközik.

Bajviadalt kére minap ez úrfitúl,
Bizon el sem múlék jámbor szolgáitúl,
Sárközi Gábriel, Budaházi Jánostúl,
40             Az többivel öszve az Muti Istvántúl.

Ezön lőn öröme vitéz Verbőczinek,
Hogy bajviadalban jól cseleködének,
Döbröközben vígan ők el-bémenének,
Az jámbor vitézök hírt, nevet vevének.

45             Sok vérök hullatván terekek jutának,
Kik bajviadalban sebeket vallának,
Kászon béknek ők mind csak fejet hajtának,
Néki megbeszélék rendit viadalnak.

Tőn nagy tisztösségöt mind az vitézöknek,
50             Követe ott vala akkort Murat béknek,
Szőnyegökön vitézök leültetének,
Az ő módgyok szerént igen örvendének.

Ha jó kedve juta vitéz Kászon béknek,
Ajándékot ada bajvívó hőseknek,
55             Bárson subát, ezör oszporát ada az Recsefnek,
Hatvan forint érő szablyát ada ez vitéznek.

Ím az Kara Hajdárnak ada egy aranyas bársont,
Kétezör oszporát, egy ezüst sisakot,
Terek Pétörnek ötszáz oszporát, öt sing jó skarlátot,
60             Kikkel egyötembe minden barátságot.

Ebben hír lött vala végbeli hőseknek,
Ím az Tótországban fő-fő törekeknek,
Jó vitézi vannak vitéz Verbőczinek,
Szerencsa késérteni hamar készülének.

65             Nagy vígan Kászonhoz ők el-feljövének,
Kászonnak fő-hajtván tisztösségöt tőnek,
Víg kedvet mutata Kászon az hőseknek,
Mind leültetének, nagy vígan élének.

De ők megbeszéllék okát jövésöknek,
70             Akarnák fejöket vetni szerencsének,
Az vitézök között hírt, nevet vennének,
Magok jelöntenék Verbőczi Imröhnek.

Eszt Kászon hogy hallá, jó kedvet mutata,
Színét ő népének hamar válogatá,
75             Végbeli hősekkel szépen kiszállítá,
Jó Döbrököz felé rabolni bocsátá.

Igen száguldának, ők sokat rablának,
Az szegín kösségben sokat fogdosának,
Kozári mezőre mikoron jutának,
80             Ott ők megszállának, nagy vígan valának.

Az vitéz Verbőczi eszt nem tuggya vala,
Az pécsi főurak izentenek vala,
Csatához készölne és hamar indulna,
Jó Verbőczi Imre készüle, indula.

85             Kétszázhuszonöt lóval és kétszáz gyaloggal,
Száznak várasában bészálla hadával,
Szömbe nem lehete az pécsi urakval.
Mellé nem jövének mert az ő hadokval.

Dobját, trombitáját hamar harsagtatá,
90             Haragjában népét hazaindíttatá,
Hiszöm, hogy eszt akkor az Isten akarta,
Hogy il jó szerencsa ott őtet találta.

Akkor az úrfinak hamar hírt hozának,
Hogy az terekek szép haddal kinn volnának,
95             A kozári mezőn hogy megszállottanak,
És magyar foglyokat sokat fogdostanak.

Rajta az Istennek úrfi hálát ada,
Vitézökkel öszve ő igen vigada,
És minden népének bátorságot ada,
100           Mert mit az Istentől kívánt, aszt megadá.

Ottan viadalhoz hamar öltözének,
Az ő főlovokra szépen szörződének,
Lovag-, gyalogseregök megszörösztetének,
Mind jó kedvvel vannak, ottan eredének.

105           Vaj, az terekeknek mikort hírt vivének,
Az magyar vitézök hogy igen jönnének,
Verbőczi Imréhtől meg sem rettenének.
Szegín magyar foglyok megkötösztetének.

Az ő jó lovokra mind felszörződének,
110           Viadalhoz hamar ők mind készülének,
Kétszázhatvan lóval ők szépön telének,
Azonban magyarok gyorsan érközének.

Rajta szegín foglyok megvidultak vala,
És az nagy Istennek esedöznek vala,
115           Az magyar vitézök mihelt jutnak vala,
Ottan bátor szível kopját törnek vala.

Az terekek láták vakmerő voltokat,
Az vitézök miatt sokan elhulltokat,
Folnia bocsáták az ő jó lovokat,
120           Mind ottan elhagyák ő sok jó rabokat.

Bódogasszon napján bőjtben ez es vala,
Jó Verbőczi Imre bátor szível vala,
Immár ő kopjáját ő eltörte vala,
Vitéz módra kösztök jól forgódik vala.

125           Azonban egy terek űt arcul találá,
Írott kopjájával űtet nem találá,
Az ő jó szablyáját el-kivötte vala,
Verbőczi Imréhhel viadalnak álla.

No, mikor kezküre űtet vötte vala,
130           Élös szablyájával hozzácsapott vala,
Az ű szép roh lovát torkon vágta vala,
Nyaka elszakada, csak kevésön álla.

Szertelenül az ló ott elesött vala,
Vitéz az ló alatt igen förtöng vala,
135           Szablyával az terek ott forgódik vala,
Ez nemes vitéznek fejét veszi vala.

Érközének hamar ő jó vitéziben,
Ő vitéz urokat megsegéllésökben,
Az tereket ejték földre nagy sebökben,
140           Az nemes úrfiat lelék egésségben.

Levék fejét ottan ez terek vitéznek,
Egy jámbor szolgája vitéz Verbőczinek,
Lováról szököllék, adá az vitéznek,
Hogy az viadalban feje ott ne esnék.

145           Revid időn vége lőn az viadalnak,
Tizenhat foglyokat, jókat fogdosának,
Tíz héján száz fejet vevének, hozának,
Kétszázhúsz magyar rabot ők szabadítának.

Számost megnevezök, kiknek lőn fogsága:
150           Akkor ott elvesze vitéz Murát aga,
Az Musztafa vajda és Ibráin vajda,
Viadalba vesze az vitéz Lagmaga.

Eszt hogy hallá Kászon, bánattya nagy vala,
Mert népének java ott elveszött vala,
155           Jó Verbőczi Imre nagy örömbe vala,
És ez nagy Istennek hálát adott vala.

Ő az vitézökkel nagy vígan lakozék,
Az szép nyereséggel vélök megosztozék,
Nagy Istentől néki még több jó adassék,
160           Kászon őmiatta jobban megrontassék.

Szólok én tinéktök, hősek, hallgassátok,
Kik kereszténségnek oltalmára vattok,
Szerencsékön jártok, véröket hullattok,
És soknak történik tinéktök haláltok.

165           Ti az Isten szavát jól meggondoljátok,
Gonoszul az másét ti el se húzjátok,
Az szegín kösségöt ne nyomorgassátok,
Hogyha az Istentől ti irgalmat vártok.

Ha meggondolnátok veszödelmetöket,
170           Az fő-fő uraknak fogllyá esésöket,
Az dúlás-, fosztásért bünteté meg őket,
Isten országába hogy bévigye őket.

Éljen jó Verbőczi sokat ez világban,
Isten őt megtarcsa jó akarattyában,
175           Híven szolgálhasson ez szegín országban.
Ki eszt szörzé, vagyon jóakarattyában,

Nevét jelöntötte versnek kezdésébe,
Verbőczi Imröhhöz való szerelmébe,
Viadal volt negyven és két esztendőben,
180           Eszt szörzötte negyvenhárom esztendőben.

FINIS

[XIX.] AZ SZALKAI MEZŐN VALÓ VIADALRÓL

Támaszta az Isten az keresztyén népre
Pogán fejedelmet nagy veszödelmére,
Jelösben mindönnel ez magyar nemzetre,
Parancsolatszegésért büntetésére.

5               Jól értitök az terek császár hatalmát,
Itt Magyarországban oly nagy birodalmát,
Mely nagy gazdagsággal bírja Buda várát,
Ez országnak hatta néktök fél gallérát.

Nagy veszödelmeket az Budából tésznek,
10             Kin szegín magyarok igen veszíkölnek.
Minap Memhet basa szóla terekeknek,
Hogy nagy gyorsasággal véle készülnének.

Oly igen haragutt az szegín pórokra,
Hogy meg nem hóldolnak szolgálni Budára,
15             Nyolcezeren kiszálla ő az Rákosra,
Rabolni indula az neves Miskolcra.

Dulá, felégeté Miskolcnak várasát,
Ő mind felrabolá jórészt tartományát,
Onnat ő elhoza négyezör rabokat,
20             Kikkel ő hajtata szántalan barmokat.

Ifjú Móré László akkort fogllyá esék,
Ki nem sok időre tőlök megváltozék.
Jó Dombai Mihál, Terek Tamás esék,
Kik oda levének, mert meg nem segéllék.

25             Il nagy nyereségnek igön vigadának,
Letelepödének, Allát kiáltának,
Szegén magyar foglyok sírva ohajtának,
Mert vígan terekek vélök osztozának.

Legottan terekek tisztökben menének,
30             Esztergam várában kik el-bémenének
Egy falka ideig nyugolmast élének,
Költség nélkül igön ők megszűkölének.

Az Sabán vajvoda esztergami vajda,
Az Ramadán aga, Deli Kubát aga,
35             Ajvát aga, az Musz aga, Naszuf aga,
Az többinél feljebb vala az öt aga.

Nám, ezök egymással egyött beszéllének,
Mind egy akarattal basához menének
Főhajtván basának tisztösségöt tőnek,
40             Ilyen szókkal néki ők ott beszéllének:

“Tuggya jól nagyságod jól szolgálatunkat,
Öt holnapja, hogy nem atták alafánkat,
Szabatságot kérünk, had űzzünk csatákat,
Az magyarokkal késércsünk szerencsákat.”

45             Ottan basa szólla az főterekeknek:
Egy falka ideig hogy veszteg lennének,
Az császár népében el ne vesztenének,
Az ő jó hírökben ne küssebbülnének.

“Sok magyar jó legínt értök végházakba,
50             Ők es nem héjába gyűltek az határba,
Éjjel-nappal vannak szerencsavárásba,
Veszteni kezdötök nagyot utatokba.”

Sabán vajda szólla: “Sok ideje vagyon,
Kímöm hogy énnéköm az Lévába vagyon,
55             Balassa Minyhárt értöm, hogy ott vagyon,
Csak száz lovagja ott az várasba vagyon.

Eszt igen jól értöm, várast megvehetjük,
Az bennevalókat mi mind elnyerhettyük,
Tudom az várat es mi ott megvehetjük,
60             Balassa Minyhártot elemelhetjük.”

Basa mégis mongya: “Kérlek, úgy járjatok,
Magyar vitézöknek szívet se aggyatok,
Az császár népében ti kárt se vallyatok
Mert csak fejetökkel azért ti jáccotok.”

65             Eszt hallván, Esztergamban ők sietének,
Sok jó jancsárokkal ők elkészülének,
Tizenötszáz néppel nagy szépön telének,
Hódvilágon éjjel Dunán költözének,

Sietvén Garan víz mellett felmenének,
70             Setét hajnalban Lévában érközének,
Várasban ostrommal el-bészökdösének,
Az vár kapujára hamar sietének.

Terekek az kaput kezdék ott bévágni,
És az kapu előtt zászlót emelgetni
75             Az várast mind széllel kezdék gyútogatni,
Az várból kezdének rájok levöldezni.

Jó Balassa Menyhárt eszt hogy megtudá,
Csak az egy imegbe kapuhoz szalada,
Szablyával forgódik, bátorságot ada,
80             Terekeket az kaputúl eltágítá.

Ezután terekek hogy eltágulának,
Lovakat, morhákat eltakarítának,
Az várasból hamar kitakarodának,
Foglyokat ők akkor ott nem foghatának,

85             Nagy vígan az terek el haza indula.
Jó vitéz Balassa lovára fordula,
Ságból jó legínyök érkösztenek vala,
Az terekek után nagy vígan indula.

Dandárra vitézök bé sem öklelének,
90             Mert kevesen arra elegek nem lőnek,
Csak hátuljárókkal ők harcot kezdének,
Egynéhán helyön kopjákat tördelének.

Egy jámbor szolgája vitéz Balassinak
Akkort ott elvesze, kit sokan bánának,
95             Halála történék az Nagy Amborusnak
Szép harc vala, sokan ugyan megforgának.

Inasa az urnak az Godocsi vala,
Ki Deli Kobatval szömben öklelt vala,
Viadalt ott ketten ők tartottak vala,
100           Egymás miatt igen sebesültek vala.

Az vitéz Balassa mikor aszt gondolá,
Azok verésére csak kevesen vala,
Csak népét vesztené, el haza indula,
Mert népében egynéhán sebesült vala.

105           Komáromban Horvát Bertalan meghallá,
Hogy az terek csata szép szerrel kinn vala,
Vitézökkel öszve Dunán elkölt vala,
Aszt Nyári Ferencnek hírré atta vala.

Nám, az Ferdinándus királ ez időbe
110           Az Nyári Ferencöt küldé alá végbe
Kilencszáz embörnek küldé eleibe
Hogy hadnagyok lenne mindenütt igyökbe.

Az hírt hogy meghallá suráni házába
Jámbor Nyári Ferenc, oly nagy gyorsaságba
115           Csak negyedfélszázan lőn elindulatba,
Kucsit, terhös lovat nem vín ő utába.

Gyorsan Kört faluban ő bészállott vala,
Az komáromiak hazamentek vala,
Hogy megcsalták volna, ők aszt vélik vala,
120           Aszt Nyári Ferencnek hírré adták vala.

Igen nagy bánattal kezdé eszt mondani:
“Szerető uraim, ha kezdünk megtérni,
Semmi nélkül kezdünk mi otthon bánkódni,
De jertök el vélem szerencse késérni.

125           Szerető uraim, csatát ha nem találunk,
Mégis az Kakatra hajnalban rohanjunk,
Amit ott kaphatunk, azzal elinduljunk,
Kivel vitézök köszt tisztességöt vallyunk.”

Ott egy kevés várván egy nyelvet hozának,
130           Kitől jó bizonnyal igaz hírt tudának,
Hogy az terekek szép haddal kinn volnának.
Úr izene vitéz Horvát Bertalannak,

Morvaiaknak es Sellyére izene,
Suránban megmaratt népének izene,
135           Mind hamarb lehetne utánna sietne,
Közzülök valaki jó nevet szeretne.

Bánatban az követ Komáromhoz juta,
Mert az terekektől oly igen fél vala,
Az Dunán el-által éjjel üvölt vala,
140           Az hősek csalárdságnak aszt vélik vala.

Az követöt fogva ők bévitték vala,
Vígan az vitézök úgy indultak vala,
Az jó Nyári után ők sietnek vala,
Immár Nyári Ferenc sokat bolygott vala.

145           Terek nép hol voltak, immár tudgya vala,
Mert Léva égését mind jól látta vala,
Egy terek nyelvet es néki hosztak vala,
Ki éjjel az sárban bésüllyedött vala.

Nagy szíve szakadván az hőseket várja,
150           Az egy szép lesherre népét béállatta,
Mel nagy szép szavával nékik ím eszt mongya:
“Szerető uraim, minden meghallgassa.

Az én szívemben mast vannak nagy bánatok,
Mert ez had igen nagy, én kevesen vagyok,
155           Ha vakmerőképpen reájok rohanok
Sokan ott elveszünk, ott én nagy kárt vallok.

Kár nélkül maraggyunk, jobb arra gondoljunk,
Majdan mi meglátjuk, környül mit kaphatunk,
Mind az révig utánnok mi elballagjunk
160           Mikor elköltöznek, ott es rágondoljunk.”

Vala ohítása ott vitéz Nyárinak:
Láss hertelenséggel seregök jutának,
Szép sereget láta komáromiaknál,
Más sereget láta az morvaiaknál,

165           Az harmadik sereg Surámból jött vala,
Ezön az vitézök hálát attak vala,
Hogy il hamar egyben gyűhettenek vala
“Mert azt egyik fél es nem remélli vala.

Rajta az vitézök örömbe levének,
170           Ők rendben állának, seregöt szörzének,
Az jó Nyári Ferenc szólla vitézöknek:
Mint jámbor hőseket én titöket kérlek,

Az rendöt fejönként ti mind megállyátok,
Derék ütközetöt ti mind megvárjátok,
175           Kopját egymás előtt ti itt se roncsatok,
Ha itt tisztösségöt vallani akartok.

Sőt ti közzületök az kik jobbak vattok,
Az alábbvalókat ti bátoríccsátok,
Úgy ővélök öszve együtt induljatok,
180           Kopját ellenségön etszersmind roncsatok.

Az viadal kösztünk míg el nem végeznék,
Senkitől itt addég fogoly ne fogassék
Zsákmánra es addég senki itt ne essék,
Ki eszt nem fogadgya, annak feje essék.”

185           Bátorok az hősek, ennek engedének
Kit jámborul végre megteljesítének,
Kilencszázharminc lóval szépen telének,
Ipoly vize felé ők eleredének.

Az vitéz Zoltai Lőrinc ám ott vala,
190           Ki harmadmagával elöl mégyön vala,
Az elöljáró terekre talált vala,
Az Deli Huszain látá, mongya vala.

Nagy csudája volna, hogy ott merne járni,
Az vitéz Zoltai kezdé eszt mondani:
195           “Vitézök, csak akarjatok itt megvárni,
Sok kopját ingyen majd láttok itt tördelni.”

Szalkai mezőre mikoron jutának
Az terekek magyar zászlókat látának,
Ottan Ipol vizén el-általgázlának,
200           Ezök szömbe vívnak, egymásnak mondának.

Ezön az terekek kétségben esének,
Seregöt nagy szépen ők hamar szörzének,
Az víz felől puskások helhösztetének
Az Saban vajdátúl ott il szók esének:

205           “Vélöm vala, harcolók ezök volnának,
De bizonnyal látom, hogy szömbe megvívnak,
Mert az végbeliek, vitézök itt vannak,
Kiket meglátjátok, mindhalálig vívnak.

Róla úgy gondoljunk, és úgy igyeközjünk,
210           Mert ha mi itt nyerünk, világra születünk,
De ma mi meghalunk, hogyha itt mi vesztünk,
Ki elszaladna es, meghal miközzölünk.”

Szereté eszt Nyári, mikoron meglátá,
Hamar rágondola, népét megállatá,
215           Három részre seregöt hamar szakasztá,
Csak az egyik részét az nyomra választá.

El-alább más révre ő hamar indula
Sabán vajda látá, ezen elbúsula,
Az ő seregét ott megbontotta vala,
220           Puskásokat kétfelé választja vala.

Ezt jó Nyári Ferenc látá, nem múlata,
Az ő szép szavával népit bátorítá
Hamar mindenekvel Jézust kiáltata,
Az ő jó lovokat folni bocsáttatá.

225           Száguldva az vízön ők általzörgének
Nagy vakmerőképpen rájok öklelének,
Az terekek futamának, rettenének,
Lovagok, gyalogok sok helben veszének.

Ezen az vitézök örömben valának,
230           Kit bennök érének, sokat nyakazának,
Foglyokat ők akkor sokat nem fogának,
Az parancsolatnak hívön megállának.

Nám, az viadal hogy elvégezött vala,
Vecsernekor Kisasszon másnapján vala,
235           Az Kerei Gáspár jámbor vitéz vala,
Ott az viadalba csak ő megholt vala.

Éhen, szoméhon az vitézök valának,
De mindezzel semmit ők nem gondolának,
Foglyokat azután sokat fogdosának,
240           Az főterekek mind elszaladozának.

Vala nagy bánatja az Memhet basának
Hogy jobb része veszött császár szolgáinak,
Félelmet hosztanak az otthonvalóknak,
Bátor szívet attak mind az magyaroknak.

245           Kár nélkül magyarok hazaindulának,
Az szép nyereségön nagy hálát adának,
Felségös királnak ajándékot adának,
Az többivel vitézök megosztozának.

Ezután Balassa az Nyári Ferencvel
250           Nagy vígan lakának mind az vitézökvel,
Isten lássa őket sok jó szerencsével,
Hogy ők élhessenek jó hírrel, jó névvel.

Ugyan igen kérlek, vitézök, kik vattok,
Hogy az jó Istennek nagy hálát aggyatok,
255           Az ő jóvoltában mindenkor bízjatok,
Nagyobb diadalmat tereken vallotok.

Tinódi Sebestyén deák Nagyszombatba,
Negyvennégy esztendő el-béforgásába,
Nagykarácson előtt szörzé búdosásba.
260           Kinek ez nem teccik, búskodgyék magába.

FINIS

[XX.] VARKUCS TAMÁS IDEJÉBE
LÖTT CSATÁK EGÖRBŐL

Sokat szóltam én az régi dolgokról,
Császárokról, királyok, nagyurakról,
Vitézöknek gyakor viadaljokról,
Kezdettöl fogván lött nagy sok csudákról.

5               Egy keveset szóllok Magyarországról,
Ínségéről, szerencsátlan voltáról,
Végbelieknek gyakor csatájokról,
Terekekkel sok tusakodásokról.

Buda vala feje Magyarországnak,
10             Ki kezében esék terek császárnak,
Mast végháza ím az Terekországnak,
Herdo helyött ott nabatot kiáltnak.

Ő kerüle sok magyar végház vagyon:
Sziget, Babolcsa, Kaposújvár vagyon,
15             Korokna, Lak, Somogyvár, Tihan vagyon,
Palota, Pápa, Győr és Gesztös vagyon.

Sőt Komárom, Semte és Nitra vagyon,
Léva, Surán, Ság, Drégöly, Csévár vagyon,
Gyarmat, Szécsén, Salgó, Föleg vár vagyon,
20             Buják, Oroszlánkő, Sirok, Egör vagyon.

Tésznek ezök Budára nagy vigyázást,
Gyakor csatát, terekekben kabdosást,
De Pest, Buda tésznek azért víg lakást,
Mert gyakorta tésznek dúlást, rabolást.

25             Jelös várak kik Budához hallgatnak,
Kik Duna mentébe kétfelől vannak:
Nándorfejérvár és jó Szalomkemén,
Pétörváraggya, Szerém, Újlak, Attya.

Erdőd, Dejakó, Eszék, Valpó, Soklyós,
30             Geresgál, Pécs, Málévár, Pécsváraggya,
Szekszárd, Anyavár, Döbrököz, Dombóvár,
Simontornya, Ozora, Székösfejérvár.

Nám az Csókakő, Esztergam, Visegrád,
Vác és Hatvan, Nógrád, Szonda, Gyulabanni,
35             Kit Szegeden erőssen mast raktanak,
Harminc háza Duna mellett császárnak.

De meggondolhatjátok ezt magyarok:
Régen vala csak egy erős kaputok,
Kit az Nándorfejérvárnak ti hívtok,
40             Csak arra es rosszul ti gondolátok.

Eszt tuggyátok: mast vagyon sok kaputok,
Kikben kevés vitézöket tartotok,
Azokat es igen koplaltattyátok.
Mire zsolgyokat ti meg nem adgyátok?

45             Az tanácsom: egy urat uraljatok,
Egymást igaz jámbor szűvel lássátok,
Az nagy sas jövetit ha meghallyátok,
Mint az varjak, előtte ne fussatok.

Kérlek, végházakra úgy gondoljatok,
50             Mint Fejérvártúl, el ne szakadgyatok,
Vendégországra ti ne búdossatok,
Mert mindenütt gonosz hírösök vattok.

Az végekben lám jó vitézök voltak,
Kik az terekekkel gyakran csatásztak,
55             Gyakor helyen véröket ők hullatták
Az többi köszt az kik Egrön lakosztak.

Szerető vitézim, eszt ne bánjátok,
Egriekről én egy keveset szóllok,
Kevés idő múlván többet hallotok
60             Az több végbeliekről én mit szóllok.

Kincsös Buda ha lőn császár kezében
Ezörötszáznegyvenegy esztendőben,
Adá Szulamán basának kezében,
Príni Pétör vala némöt seregben.

65             “Igen hamar Varkucs Tamást hívatá,
Egör várát ő kezébe bocsátá,
Aszt erőssen néki megparancsolá,
Egör várát csak őnéki tartaná:

Igen bísztam az te nagy hívségedben
70             Ha meg esném ellenségnek kezében,
Míg szabadon engöm nem lácc Egörben,
Egröt ne add addég senki kezében.

Nám, ha hallod, Varkucs, én halálomat,
Hívasd hozzád Gábrielt, én fiamat,
75             Ő kezében aggyad egri házamat,
Ehhöz tarcsad fiam Varkucs magadat.”

Csakhamar Varkucs Egörben bészálla,
Esztendeig Szulamán basa meghala,
Kucsik Bali bék helyébe bészálla,
80             Ulumán bék akkor Pestben bék vala.

Igen hamar némötök támadának,
Nagy szép haddal Pest alá ők szállának,
Tizednapig harcolának, vívának,
Terekeken semmit nem kaphatának.

85             Ő alóla hamar eltávozának,
Príni Pétörhöz sok fortélt mondának,
Kit szép beszédekkel ott megfogának,
Haláláig kit el nem bocsátának.

Serín az jó Varkucs Tamás dolgába,
90             Sok jó vitézöket fogadásába,
Élést, álgyút sokat szörze az várba,
Sokat hóldoltata terek birtokába.

Csatát kére Varkucstúl egy szolgája,
Huszoneggyedmagával elindula,
95             Az jó Oláh Agoston ő utába
Csak két tereket Szentlászlónál talála:

Az egyik Ibrain odabasa vala,
Az második Deli Odaverdi vala,
Nagy szép szerrel ez két főtörök vala,
100           Kiket fogva Varkucsnak bévitt vala.

Sőt az Bábi basa hamar meghala,
Memhet basa jó Budában bészálla,
Négy agáját ő hamar elválasztá,
Csak kétezör lóval őket bocsátá.

105           Serénséggel Veli aga, Álya aga,
Gyeffer aga, negyedik Hamza aga,
Őket küldé Föleg vár tartománra,
Ott dúlata, sok rabokat hozata.

Az jó Oláh Ágoston eszt hogy hallá,
110           Szondából kéredzék, ha mit kaphatna,
Tizenegy lóval utánnok ballaga,
Pestig méne, ő semmit nem kaphata.

Bé hogy juta az had Pestben, leszálla,
Harmadmagával Ágoston indula,
115           Kopjájokat törék az Bécs-kapuba,
Az terekek zöndülének várasba.

Az vitézek bátron eljövének,
Két mélyföldig ők megűzettetének,
Három beslia basának könyörgének,
120           Három kopját kapuból ők kivőnek,

Lobogókon leveleket lelének,
Abból érték nevöket vitézöknek,
Bajviadalt hárman nékik küldének,
Ezen az vitézök örömbe lőnek.

125           Az meghagyott napra elkészölének,
Kétszáz lóval Szonda alá menének,
Az terekek de oda nem jevének,
Az magyarok tisztösségöt nyerének.

Kiszálla sok néppel az Memhet basa,
130           Simontornyát, Döbrököszt és Ozorát
Megvevé, elfoglaltatá az basa,
Onnat Hatvanra indula az basa.

Igen hamar Dancs Pál Hatvanból kiszálla,
Felégeté, ő ott félfelé álla.
135           Deli Kurtnak tisztöl az basa adá,
Építteté, erősítette vala.

Kurt mikoron mindennel felépöle,
Negyedfélszáz lóval elkészítteté
Gyeffer agát, Leleszre elereszté,
140           Nagy sok rabot Deli Gyeffer ott nyere.

Varkucs Tamás aszt Egörbe meghallá,
Harmadfélszáz lovagját elválasztá,
Jó Tamasitt Györgyöt előttök hagyá,
Hatvanhét lovagot elöl elbocsáta.

145           Az vitézek mikor közel jutának,
Egy szoroson terekre találának,
Sok kopját törének, igen vívának,
Ott közzülök főlegínyök hullának:

Lőn halála vitéz Tamasit Györgynek,
150           Szóláti Pálnak, jó Balog Fülöpnek,
Azon lőn bánattyok az vitézöknek,
Ott ők fejét vevék négy főtereknek.

Ám negyedfélszáz rabot szabadítának,
Mind Solymosig űzék, vélök vívának,
155           Az terekek Gyengyesben szaladának,
Nagy seb miatt ott sokan meghalának.

Ezen az terekek búsultak vala.
Immár Veli bék Hatvant bírja vala.
Bosszút ezért állani akar vala,
160           Deli Kurttal ketten készültek vala.

Gyorsan ötödfélszázan indulának,
Leleszre sietnek, sokat rablának,
Ebben vitéz Varkucsnak hírt adának,
Vitéz Torma Miklóssal rágondolának.

165           Igen hamar Torma Miklós készüle,
Csak harmadfélszázan ő elerede,
Salgóban Jánosi Pálnak izene,
Harminckét lóval hamar mellé méne.

Igen mennek, apci mezőre jutának,
170           Terekekkel ott szömben találának,
Ütközének ott, erőssen vívának,
Terekekben ott sokan elhullának.

Kárt vallának terekek, megfutamának,
Közel hatszáz rabot ők elhagyának,
175           Az Hatvanban előttök szaladának,
Rabok sok hullott tereket fosztának.

Ez vitézök harmincöt fejet vőnek,
Tizenhat foglyokat ők bévivének,
Vígan Egörben Varkocshoz menének,
180           Hála adván, ők nagy vígan élének.

Vala basa igen nagy haragjába,
Sokat rabla Szécsén tartományába.
Akkor Varkucs bocsáta Nagyfaluba,
Harmincadosokat kétször elhozatá.

185           Parancsola egy cserbasa haragval,
Minden hogy készülne nagy gyorsaságval,
Egröt hogy megszállya minden hadával,
Deli Perhát agát Pestből kibocsátá.

Az Hídvégöt, Halászt, Sarudot dúlá,
190           Tiszttartóit Varkucsnak ő elfogá,
Oláh Andrást, Nagy Amborust elhozá.
Varkucs hallá, hamar utánnok bocsáta.

Lőn ott elöljáró elválasztásba
Bácsmegyei András nagy gyorsaságba,
195           Terekekben hogy ő nyelvet foghatna,
Két tereket, két rab lejánt hozhata.

Ott elvégre Pestből utat kérének,
Muzin aga, Barat aga kijövének,
Kétszáz lóval Hevesre hogy ütnének,
200           Egerből két negyvenen érközének.

Terekekkel bátron szömben állának,
Ott hajdú vitézök hamar jutának,
Görbe Bence hadnagyok magyaroknak,
Szömben ütközének, igen vívának.

205           Az viadal délbe kezdetött vala,
Napnyugatig vívtak, harcoltak vala,
Örsi Lackó egy serín ifjú vala,
Muzin agának fejét vötte vala.

Igen vérös zászlót onnat hozának,
210           Balassa Simont, Varkucs Tamás szólának,
Hatvan alá száguldni bocsátának.
Az Hatvanhoz közel mikort jutának,

Az Veli bék agákkal múlattában
Kinn az mezőn jár vala nyulászásban,
215           Az hőseket látá nagy száguldásban,
Folni bocsátá jó lovát utában.

Bé nem szaladhata az vár kapuján,
Torkig általgázlának az árokján,
Hősek bánkódának ez vakszerencsán,
220           Lövének, jargalának Hatvan alján.

Az jó Varkucs Tamás meg elbocsáta,
Az Kalocsát hamar meghóldoltatá,
Szulamánt, Huszaint onnat elhozatá,
Kik valának besliáknak hadnagya.

225           Az szegedi szancsák: Debeli Musztafa,
Ki vízi erőnek hadnagya vala,
Memi agát száz lóval külte vala,
Az két víz köszt csatátúl oltalmazná.

Szereté eszt, hogy hallá szolgáival,
230           Vitéz Varkucs választá hamarságval
Mácsai Miklóst csak ötvennégy lóval,
Hogy szerencsét késércsen pogánokval.

Vitézök baracsi mezőre jutának,
Az terekek egy faluban valának,
235           Hogy hírök lőn, faluvégre állának,
Negyven jancsár ott hozzájok jutának.

Ők az helről elébb sem indulának,
Kopjájok felvetvén, csak ott állának.
Egri ifjak mihelt oda jutának,
240           Ugyan folyva rájok kopját hajtának.

Gyorsan álló helben kopját rontának,
Az terekek mert kétségben valának
Az jancsártúl elválni nem akarnak,
Szablyára kelének, igen vívának.

245           Elszakaszták jancsártúl lovagokat,
Terekek ottan elveszték dolgokat,
Ifjak láták szertelen futásokat,
Igen őzék, hullaták pogánokat.

Kin hősek Istennek hálát adának
250           Tizenhat fejet, két foglyot hozának,
Nagy szép nyereségöt vélök hozának,
Az jancsárok épen elszaladának.

Rajta vígak – bémutaták uroknak.
Varkucs Tamás örül jó szerencsának,
255           És egésségökön mind az ifjaknak,
Mind fejönként Istennek hálát adnak.

Én dicséröm ebből jó Varkucs Tamást
Az hősekkel vígan tött ű nagy lakást
Néha ű tött nagy szép ajándékozást
260           Nyereséggel szépön vélök osztozást.

Vala fogsága mindeddég urának
Sokszor kérik Egröt német királnak,
Ura hagyása eszébe Varkucsnak,
Hogy ne higgyen ebből senki szavának.

265           Lőn halála szegín Príni Pétörnek,
Az testét megköldék feleségének,
Lőn keserősége szép gyermökinek,
Vélök öszve asszon-feleségének.

Gongya esék ebből tiszttartóinak,
270           Mentől feljebb az jó Varkucs Tamásnak,
Értik nagy haragját az jó királnak,
Rájok jönni szép hadát az királnak.

Ott Egörben bátorsága Varkucsnak,
Egört tartja az ő ura fiának:
275           Príni Gábrielnek, mint jó urának,
Halálig meg sem aggya az királnak.

Nám, királ dolgát közlé kis Prínivel,
Magát ajánlá ő nagy kegyelmével,
Csak engeggyön, légyön néki hívségvel,
280           Egröt bocsátná kezében jó szervel.

De levelét, pecsétét küldé, adá,
Attyátúl marattban megoltalmazná,
Bécsben való somma pénszt es megadná.
Príni látá, fogadá, hogy megadná.

285           Ottan úrfi Egör várba béméne,
Varkucs kezét fogá, szépön köszöne,
Ura halálát siratá, könyvezé,
Az kulcsokat őelőtte letevé.

Legottan úrfinak szépön felelé:
290           “Isten hoszta nagyságodat ide bé,
Akarnám, atyád jött volna elémbe,
Teljék kedve magyar uraknak ebbe.

Kezemből elvegyed egri kulcsodat
Vegyed jó kedvvel jó szolgálatomat,
295           Kinek akarod, aggyad végházadat,
Hívön kiveszöm innét enmagamat.”

Oly igen az Varkucs kéri ő urát:
“Csak akarjad, hogy megtarcsam házadat,
Innét kimenj, mutatom hív voltomat,
300           Vitézökkel itt nem szánom holtomat.”

De az úrfi hívségét megköszöné,
Királképének nagy hívön izene.
Gróf Mikola, Bátor András eljöve,
Egröt Príni ő kezökbe engedé.

305           Ím az királ fogadását megállá,
Kincsét, álgyúit ű megadattatá,
Varkucs szolgálatját es megadatá,
Hét esztendég Egröt Varkucs jól tartá.

Kérlek végbeli hősek, meghallyátok,
310           Igaz nyereséggel, zsolddal lakjatok,
Terek és magyar pártot ne báncsátok,
Mert Isten előtt ti nagy kárt vallotok.

Magyarok, kik vannak terek kéz alatt,
Azok vannak nagy ínség, rabság alatt.
315           Vajons ki kívánna lakni az alatt,
Vagy uralnia szancsákot és basát?

Az Istennek erről mind hálát aggyunk,
Könyörögjönk, hogy nabróra ne jussunk,
Ahol lakunk, épen megmaradhassunk,
320           Régi földönkben es uralkothassunk.

Sebestyén deák az kincses Kassába
Az végekről gondolkodik magába.
Írta ezörötszáz és negyvennyolcba,
324           Hideg télben fú körmében házába.

FINIS

[XXI.] KAPITÁN GYÖRGY BAJVIADALJA

Sok rendbéli nép vagyon ez világba,
Kik vannak Istennek hivataljába,
Külömb-külömbképpen ő malasztjában,
Ki-ki hívön eljárjon ő dolgába.

5               Én mast szóllok csak vitézlő dolgokról,
Jelösben végvárakban lakozókról,
Az Istentől adatott malasztjokról,
Pogánokval gyakor harcolásokról.

Bátor szível az vitésséghöz vannak,
10             Ha ellenségöt hallnak, megvidulnak,
Gyorsan ő jó lovokra felfordulnak,
Az ellenségnek hamar arcul állnak.

Erőssen vívnak, szerencsát késértnek,
Kik közzülök meghalnak, sebesülnek,
15             Kik közzülök örök rabságban esnek,
Ki nem váltoszhatnak, ők gyötrettetnek.

Soknak marad hazól szegín árvájok,
Nemzetségök jajgatnak, attyok, annyok,
Mivel kiválthatnák, nincsen morhájok,
20             Csak ohítva koldulnak, nyavalyások.

Terekeken ha diadalmat vesznek,
Nagy hálákat adnak ők az Istennek,
Örülnek, vigadnak az nyereségnek,
Mentől inkább annak tisztösségének.

25             Jó legínyök vitézök végházakba,
Vannak gyakran terekkel bajvívásba,
Az körösztyén hitért gyakor harcokban,
És jó hírért, névért sok országokba.

Ez esztendőben mely dolog történék,
30             Kit ha hallanátok, megbeszéllenék.
Hollókőben egy jámbor vitéz lakék,
Hogy kit hívnak az jó Kapitán Györgynek.

Nám, Szondába egy hírös terök vala,
Hubiár aga, ki jó vitéz vala,
35             Egy rabért ketten öszvevesztek vala,
Kit Hubiár hitire kikért vala.

De Kapitán őt hitetlennek írá,
Kit ha akarna, ővéle megvívna.
Az Hubiár ehhöz kész lőn, hogy hallá,
40             Véle megvívna valahol akarná.

Ennek helyét Buják alatt választák,
Szent Lőrincnek napját ők erre hagyák,
Vitézök ezön sokan vigadának,
Hálát adának, Istenben bízának.

45             Az jó Kapitán könyörög urának,
Ím az vitéz jó Losonczi Istvánnak,
Szabatságot adna bajviadalnak,
Az nemes úr így szólla Kapitánnak:

“Kérésödet ebből én meghallanám,
50             Szabadságod én tenéköd megadnám,
Ha királnak méltóságát nem tudnám,
Mert ez áll őfelsége méltóságán.”

Kapitán György ezen való búvába
Jó Losonczit elhagyá haragjába,
55             Jó gróf Miklósnak könyörög dolgába,
Ott es semmi nem kele ő dolgába.

Az jó királhoz siete, könyörge,
Ebben az jó királ néki engede,
Erre kele szegínnek sok költsége,
60             Azzal sem gondol, vagyon nagy öröme.

Siete, lőn Bátori György szolgája,
Nemes úrfi azon igen vigada,
Az bajviadalra nagy gondot ada,
Vitézlő barátinak elírata.

65             Sok jó legínnyel Losonczi eljuta
Az vitéz Bebek György szép szerrel juta,
Vitéz Balassi János es eljuta,
Az jó Zay Ferenc es hamar juta,

Az jó Zoltai István es ott vala,
70             Negyedfélszáz lóval ők gyűltek vala,
Aznapra Bujákba bégyűltek vala,
Az vitéz Kapitán György örül vala.

Bajviadalhoz hamar felkészüle,
Csak az jó Istennek ő ott könyörge,
75             Meggyovónék, mindönt ő megkövete,
Az úrvacsoráját ő hozzávevé.

Az öltözést mint ők régen végeszték,
Egy páncélba, kuracsimba öltözék,
Két hegyös tőrét, hancsárát felköték,
80             Botával, paizsával felülteték.

Csuda szép sereggel kiindulának,
Buják alatt egy szép rétre jutának,
Az úrfiak szép öltözve valának,
Ott mely vígan nagy szépen jargalának.

85             Az vitéz Hubiár aga eljuta,
Szép öltözve nagy szép szerrel ő vala,
Az Hatvanból Amhát aga ott vala,
Ugyanonnan Gyáfer aga ott vala.

Pispökségből, Vácból az Csirkin aga,
90             Szondából ott vala Turszon vajvoda,
Ezökkel négyszáz terek szép nép vala,
Buják alá az rétre juttak vala.

Itt közöttök igen szép víz foly vala,
Szép seregök kétfelől állnak vala,
95             Úrfiakat terekek csudálják vala,
Ő nevöket szépön kérdözik vala.

Tanácskozván, ők zálagot adának,
Hogy valamely párttúl ne csalatnának,
Onnat Deli Csetőt, Deli Huszaint,
100           Innet Hanvai Albertot, Toldi Jánost.

Az viadalhelre igazlátókat
Adák Jánosi Pált, Zoltai Istvánt,
Eskodán haranbasát, Deli Malkucsot,
Kik ezök köszt hogy lássonak igazat.

105           Nám, ez kösztök ott elvégezve vala,
Az bajviadal melyiknek állana,
Bajvívótársa hogy ott meg ne halna,
Hírével, nevével őt élni hadná.

György az vízön szépen általnyomtata,
110           Hubiár es eleibe nyomtata,
Az kép kopja ott szépön öszvehajla,
György kopjája ló nyakába elromla.

Elvégezve vala, ló ne sértetnék,
De ez csak az szerencsétől történék,
115           Hubiár kopjája el nem törheték,
Kapitármak fején végre eltörék.

Viadalt ők hegyös tőrrel kezdének,
Nagy erős viadalt ők ott tevének,
György köszönheti az vakszerencsének,
120           Egy seb esék ott jobb keze fejének.

Rajta vitéznek nem vala öröme,
Mert az markát elfolyá piros vére,
Ö kezéből kiesék hegyös tőre,
Meg az másik hegyös tőrt el-kivevé.

125           Gyorsan aszt es ű kezéből elejté,
Meg az buzgánt ragadá, elővevé,
Azzal sokáig veré, megszédíté,
Végre aszt es ő kezéből elejté.

Nagy hamar szép hangyárát kiragadá,
130           Azzal es az terekkel igen víva,
Vitézi orcáján es nagy seb vala,
Orcáját, kezét vér béfolta vala.

Ezt az igazlátók láták, szóllának,
Viadaljokban ők megállanának,
135           Rácz Jánost es hamar odabocsáták,
Az szörzésnek állának, lassódának.

Ketten egymástúl ők búcsút vevének,
Seregökhöz ők nagy vígan menének,
Fegyverökből szépön levetközének
140           Az Istennek nagy hálaadást tőnek.

Bajviadaljok lőn nagy dícséretbe.
Az Hubiár evölt bé az seregbe:
“Mire sebösöle lovam igyönkbe,
Lám, nem vala köztönk ez az szörzésbe?”

145           Az vitézök felelének, szóllának:
“Ne alícsja azt ő akaratjának,
De az szerencsének ű járásának,
Ha lovad meghal, helyébe mást adnak.”

Jámbor vitéz ez beszédnek megálla,
150           Terek sereg Szondába vígan szálla,
Jó Bátori György Bujákba bészálla,
Urakval, vitézekvel ott vigada.

Vitézök erről mind példát vehetnek,
Bajviadalba mikoron ti mentök,
155           Sok fegyver ne légyön ti reménségtök,
Csak az egy Istenhöz reménködgyetök.

Jól meghallhattátok az ó törvénbe,
Dávid Góliáttal mint járt igyébe,
Felöltözék Saul királ fegyverébe,
160           Abban nem bízék, lőn levetkőzésbe.

Az Úristennek bízék hatalmába,
Csak öt követ bévete ő taslyába,
Csavarító parittyát vőn ujjába,
Az Góliát vala mind talpig vasba.

165           Dávid szömbe juta az nagy embörvel,
Parittyából hagyíta egy kis kűvel,
Homlokon találá, elesék evvel,
Fejét vevé ott önnön fegyverével.

Azért vitézök, Dávid ti példátok,
170           Ha nagy szeretetvel Istenben bísztok,
Mindön igyetökben bizon jól jártok,
Halál után véle egyött vigattok.

Látom, urak, vattok már egyességbe,
Magyarok vattok ti nagy szeretetbe,
175           Kik volnának hozzátok győlőségbe,
Az Szentlélök téríccse közitökbe.

Így segéll meg az Isten igyetökbe,
Szeretettel ha vívtok igaz hitbe,
Ne bízjatok sok idegön istenbe,
180           Csak az Szentháromságba, egy Istenben.

Az vitézlő népet ti szeressétök,
Isten adományát vélök közljétök,
Körületök csácsogóknak ne higgyetök,
Űket éröttök hátra se vessétök.

185           Régön hallottam köztetök olyakat,
Asztaltoknál étetitök csúftokat,
Vélök tartjátok az ti tanácstokat,
Ott kinn koplaltatjátok jó szolgákat.

Óh, mikoron veszödelmét hallyátok,
190           Pogán miatt nagy fogságba tuggyátok,
Bolondul elveszött, ti azt vallyátok,
Kevés somma pínzzel meg sem váltjátok.

Lám, ha terek fejet, foglyot mutatnak,
Csak egyször borotokba innya adnak,
195           És az mellett mongyátok nagy jámbornak,
Hiú erszínnyel eltérnek, fohászkodnak.

Szeressétök sok jóval vitézöket,
Úgy győzhettök mindön ellenségöket,
És vallhattok vélök tisztösségöket,
200           Földetökben békével éltötöket.

Ezt ki szörzé, mast vajúszik Kassába,
Nevét megtalálják vers folyásába,
Ő béírá ezörhatodfélszázba
204           Bánkódik, hogy kevés pínz ű taslyába.

FINIS

[XXII.] AZ UDVARBÍRÁKRÓL
ÉS KULCSÁROKRÓL

Szeretetből ajánlom szolgálatomat,
Kiért én is várom az én hasznomat,
Könyörögvén kéröm uraságodat,
Énnéköm megbocsásd megbántásomat.

5               Oly igen nagy gondban magam foglaltam,
Kiből minden jómat én es takartam,
Isten malasztjának eszt ajánlottam,
Kiért mindenkoron én hálát attam.

Lefüggesztött fővel leszegik nyakam,
10             Két szömöm világa vagyon homályban,
Az én író kezem reszket az pennán,
Fejem szédülögve nagy gondolkodván.

Gondot adok én az oly embereknek,
Kik szegín fejemön nem keserülnek,
15             Mert versszörzésömbe átkomba lésznek,
Jelösben udvarbírák, kulcsárok lésznek.

Az mely úrhoz megyök, sokszor meghagyják:
Magam lovam abrakát bévön megaggyák,
De bal fölök felől gyakran bocsátják,
20             Gyakorta az urat vélem bántattyák.

Légyön Isten nékik, hogy elhallgatják,
Azért regyistromba ők mind béírják,
Mert aszt az úréból magoknak lopják,
Sok szegínlegínyök aszt meg ohíttyák.

25             Óh, mely nagy kárt tesznek az udvarbírák,
Mert titkon magoknak sokat takarnak,
Igön hízölködnek, sokat csélcsapnak,
Ki miatt az urak sok kárt vallanak.

Kárát néha az úr eszébe veszi,
30             Hamar csal bírádat csiklében ejti,
Az mint ő akarja, nem úgy vendégli,
Mert szöme szőrében szoktak szaggatni.

Bolondok ezféle csal udvarbírák,
Tisztösség adassék az jámborának,
35             Kik szolgát szöröznek az ő uroknak,
Úr híre nélkül es sok jóval vannak.

Óh, mely dícséretös oly udvarbíró,
Ki mindönből úrnak hívön takaró,
Az jámbor szolgáknak nem búcsúadó,
40             Sőt minden javával őket tápláló.

Rest udvarbírákon átok nem használ,
Az ki őt átkozja, kopaszt borotvál,
Ők atyafiasok az cigánokval,
Orcájok temérdök nagy álnokságval.

45             Noha volna néköm csak mast jó borom,
Fejem bátorodnék, hangos lenne szóm,
Köz bortúl megszorul, rozsdás én torkom,
Kiből utálatos én horutásom.

Az úr és az asszon bír ő házával,
50             Kinek ő akarja, lehet jó borval,
Az kit lát, hogy engödelmes dolgával,
Az ürest nem marad ű poharával.

Kik nem adnak Bohnyán itt jó borokat,
Magas part üssön meg udvarbírákat,
55             Vélök egyetömben az kulcsárokat,
Kik akasztófára méltók, azokat.

Az boros víz nádat terömt orromba,
Egésségöt nem ád néköm dolgomba,
Kössebbödik gégém az krónikába,
60             Kiért udvarbírák esnek átkomba.

Szómat jobban rikkantatom jó bortúl,
Ha jó hírt hallhatok uraságottúl,
Kevés betegségöm feledöm attúl,
Nagy sok jó adassék mennyei Úrtúl.

65             Talám gonoszt monnak az udvarbírák,
Azzal sem gondolok, csak jó bort aggyanak,
Ha büdös bort adnak Sebők deáknak,
Azzal ő uroktúl elbúcsúsztatnak.

Esznek szegín ifjak fagyos étkeket,
70             Rejá innyok adnak büdös lőréket,
Szolgáló lejányoknak sován étkeket,
Rejá innyok adnak boros vizeket.

Ugyan bosszonkodnak lejányok, ifjak,
Az udvarbíráknak és kulcsároknak
75             Lelkökért ők sápi zsoltárt olvasnak,
Dolhai dekrétomot fejökre monnak.

Le es vonszják néha kulcsárt körméről,
Ifjak megbüntetik ez il bűnéről,
Az ő abrakjokat elvesztéséről,
80             Mert aszt palást alatt horgyák pincéből.

Csuda mint csélcsapnak az ő uroknak,
Hogy az ő hasznára sáfárkodnának,
Aszt elő sem mongyák, mennyet kóbornak,
Palást alatt jó bort mennyet hurcolnak.

85             Kis Kököllő mellett Bethlen Farkasnak
Bohnyai házánál megíratának,
Mert versszörzésében Sebők deáknak
Nem úr hírével bödös bort adának,

Nagyidai kulcsár az bohnyaival
90             Lám atyafias volt álnokságával,
Nem barátkozik vélem az jó borokval,
Ha fiamat küldöm, illet szitkokval.

Aggyon Isten nékik oly jó malasztot,
Táplálják jó borral Sebők deákot,
95             Véle egyetömben jó szolgálókat,
96             Fejökre ne várják az rút átkokat.

FINIS

KOLOZSVÁRBA NYOMTATOTT
GYÖRGY HOFFGREFF MŰHELYÉBE
1554. ESZTENDŐBEN

.oOo.